93 
f. n. i våra floristiska arbeten synes vara. I det följande 
framlägges ett försök att gruppera de pseudo-idœusï ormer, 
som man träffar inom vårt tvifvelsutan rikaste Rubus- 
område, nordvestra Skåne, hvarjemte former från några 
andra lokaler anknutits till de förra. Så vansklig en 
distinction af former än är inom hvarje större formkrets, 
bar en sådan dock det goda med sig, att den väcker 
botanisternas uppmärksamhet på förhållanden, som kanske 
annars skulle undgå dem. Och vi våga hoppas, att nå¬ 
gon bland dem, hvilka under nästkommande sommar äro 
i tillfälle att studera nordvestra Skånes och Bohusläns 
Rubi, skola hålla ett vaksamt öga på R. pseudo-idœus 
och genom sina rön möjligen blifva i tillfälle att afgöra, 
huruvida de af mig misstänkta, här nedan omnämnda 
två formerna äro att anse som hybrider af R. idœus och R. 
ccesius eller af R. idœus och andra ifa&wsarter. 
Rubus pseudo-idœus består af: 
1) former med undertill hvitludna eller grå¬ 
ludna blad och föga glandelhårig x ) blomställ¬ 
ning; hit höra 
a) f. latifolia: turionernas uddblad vanligen lika breda 
som långa, de utbildade sido-småbladen bredt ovala, hjert- 
lika eller rundade. 
Omfattar de vanligaste formerna och är funnen: vid 
Brunnby prestgård; vid Kockenhus; nära Kullagården; 
Glimminge, Unarp; Grönaborg (allt i Kullen); Yegalt, 
Viarp och Barkåkra i Engelholmstrakten. 
Turionerna * 2 ) äro hos denne form tjocka, hållande 
på midten 7—8 m. m. i diameter, (någon gång såsom 
hos Glimmingeformen 5 m. m.), pppstigande, bågböjda, 
daggblå eller mot solsidan röda, klädda med raka eller 
*) Här afses med glandelbår endast sådana, hvilka nå utanför 
möjligen befintligt filtudd, ej sådana som äro dolda inom detsamma. 
2 ) Då annat icke särskildt anmärkes, menas alltid med ”turio- 
ner” de primära. 
