118 
ga varande hybrid är ganska ymnig 4—5 gångei; 
till så många som exemplaren af R. Hippoiapathum 
på samma lokal — och i förening med den omstän¬ 
digheten, att der förekomma former, som närma sig 
mycket till Rumex Hippoiapathum , och hvilka på grund 
af intermediära karakterer och felslagna frukter och 
pollenkorn, böra betraktas såsom hybrider mellan 
Rumex platyphyllus och R. Hippoiapathum , samt i för¬ 
ening dermed, att vestgöta-formen, ehuru den före¬ 
kommer i 100-tals exemplar, till höjd och storlek 
mindre varierar än den skånska formen, som endast 
uppträder i några få exemplar, möjligen kan tala der¬ 
for, att den förra är på väg att differentiera sig till 
art, under det att den skånska formen, som alltid är 
försedd med få utvecklade nötter och är mycket spar¬ 
sam till sin förekomst, som varierar till sin storlek i 
hög grad och af hvilken jag icke heller funnit indi¬ 
vider, som mer närma sig den ena eller den andra 
af stamarterna, kanske är att betrakta såsom en mer 
tillfällig hybrid. 
Rotbladen, som hos den skånska R. Hippoiapathum 
äro triangelformiga med hjertlik, bred bas och med 
en af räta linier begränsad utdragen spets, men som 
hos vestgötaformen af samma art äro något mer ägg¬ 
runda med äfven här hjertlik, men smalare bas och 
med mer trubbig spets, äro hos hybriden till formen 
något olika, allt efter som de tillhöra den skånska 
eller den vestgötska formen. Skilnaden mellan de båda 
formerna ligger deri, att rotbladens bas hos den skån¬ 
ska formen är bredare, och att spetsen hos denna är 
tydligt begränsad af konvergerande räta linier och 
smalare, då deremot basen hos den andra är smalare 
och spetsen hos densamma begränsad af kroklinier och 
mer afrundad, en olikhet, som tydligen beror på här¬ 
stamningen från de olika R. Hippolapathum-former na. 
Denna olikhet i rotbladens form ger sig äfven tillkänna 
i stjelkbladen, i det äfven dessa hos . den skånska for- 
