119 
men ha längre spets. Hos båda hybridformerna är 
emellertid spetsen bredare än hos B. Hippo lapathum, 
men smalare än hos B. obtusifolius, basen smalare än 
hos B. Hippolapathum, men bredare i förhållande till 
bladets längd än hos B. obtusifolius. Oafsedt, om den 
är från den ena eller från den andra af de båda loka¬ 
lerna, har ifrågavarande hybrid hvad bladens konsi¬ 
stens, stammens och grenarnes strimmighet och för¬ 
grening och knippenas ömsesidiga afstånd beträffar på 
ett intermediärt sätt i sig förenat egenskaper från båda 
stamarterna. Detta gäller äfven och isynnerhet om 
de inre kalkbladen i ntveckladt tillstånd. Då B. ob¬ 
tusifolius (hg. 3) har de inre kalkbladens bas tvär 
eller något hjertlik, spetsen tunglik, kanterna tandade, 
och då B. Hippolapathum (fig. 4) har basen äggrund, 
spetsen bredare, kanterna i det närmaste hela, så visar 
sig hybriden (fig. 7) i dessa afseenden stå midt emel¬ 
lan båda. Tandningen påminner om B. obtusifolius 
likasom den tunglikt utdragna spetsen och grynets 
storlek och form, men kalkbladets största bredd på 
midten och dess storlek för öfrigt erinrar om B. Hip- 
polapathum. De . yttre kalkbladen hos hybriden är o 
mer lika dem af den sednare, i det de äro knappt så 
långa som de inres halfva bredd, då der emot B. obtu¬ 
sifolius stundom har dem mycket längre. Nötterna 
äro till sidornas stor¬ 
lek, form och färg in¬ 
termediära. Om deras 
duglighet är förut ta- 
ladt. Pollenkornen från 
båda lokalerna odug¬ 
ligt med undantag af 
5—15 procent. 
Några ord om R. maximus Schreb. 
De fleste författare uppfatta denna form såsom 
en hybrid mellan B. Hippol apathum Fr. och B. Hydro- 
