120 
lapathum Huds., och till deras mening torde det kan¬ 
ske vara riktigast att ansluta sig. 
Den nedtill nästan släta stammen, de tjocka, med 
hjertlik bas försedda bladen, de tunna, nervrika, tem- 
ligen breda inre kalkbladen (hg. 8) visa ovilkorligen 
tillbaka på B. Hippolapathum, de stora, ljusröda grynen, 
den starkt utvecklade blombottnen äfvensom de inre 
kalkbladens spets erinra om B. Hydrölapathum . Den 
väl starka tandningen och den hjertlika basen af de 
inre kalkbladen kunna väl knappast utgöra ett absolut 
hinder för den uppfattningen af ifrågavarande form, 
att den är hybrid mellan ofvannämde arter, ty JR. 
Hydrölapathum har stundom några tänder liksom äfven 
B. Hippolapatlmm , och den förra har dessutom rätt ofta 
hjertlik bas på inre kalkbladet. Den omständigheten, 
att jemte de mest intermediära exemplaren sådana 
finnas, som närma sig mer den ena eller den andra 
af nyssnämda arter, kan väl heller icke inverka stö¬ 
rande på en sådan uppfattning. Äfven ett mycket 
ofullständigt exemplar, taget af Kand. Sw. Murbeck 
vid Lyckås, och som ser ut att vara en hybrid mel¬ 
lan B. maximus Schreb. och B. obtusifolius L., kan väl 
heller icke, om så är förhållandet, på något sätt be¬ 
visa, att den förra är en fullt differentierad art och 
likvärdig med andra konstanta arter, utan endast, att 
densamma icke alltid är steril. Af de exemplar, jag 
tagit vid Lyckås tegelbruk i Skåne, hafva visserligen 
de flesta exemplaren ganska väl utvecklade nötter, men 
det gifves äfven sådana, hos hvilka endast en och 
annan nöt kommit till utveckling. Pollenet var odug¬ 
ligt, hvilket likväl kunde bero derpå, att det var sent 
på hösten och ur äldre blommor, som det togs. 
Haussknecht säger, att B. maximus Schreb. finnes 
uppgifven för flere lokaler i Tyskland och Frankrike, 
der B. Hydrölapathum visserligen finnes men icke B. 
Hippolapatlmm , men förklarar detta så, att B. crispus 
X Hydrölapathum på de flesta af dessa ställen tagits 
— ■““““™ 
. 
. 
