121 
för R. maximus. Äfven i Sverige är den uppgifven 
från flere ställen, derifrån man icke fått R. Hippola- 
pathum , men det är väl troligt, att livad som tagits 
på en sådan lokal under namnet R. maximus likväl 
icke alltid varit denna, utan antingen Rumex crispus 
X Hydrol. eller R. obtusifolius X Hy droh eller också fin¬ 
nes R. Hippolapatlium möjligen på samma ställe eller 
i närheten, fastän den icke blifvit observerad; eller 
också är det ju möjligt, att R. Hippolapatlium är ut¬ 
gången, under det R. maximus står q var, hvilket är 
så mycket lättare att förklara som betande hästar och 
nötkreatur måste tycka mer om de köttiga bladen af 
den förra än de mer läder ar tade af R. Hydrol apatJmm 
eller af hybriden. Emellertid är väl, just på grund 
af utbredningen och förekomsten och på grund af de 
åtminstone till utseendet oftast fertila nötterna och 
äfven med anledning af den starka tandningen och 
den breda, hjertlika basen af de inre kalkbladen, R. 
maximus Schreb. icke alldeles jemförlig med de mer 
tillfälliga Rumex-hybriderna, utan bör den liksom den 
form af R. obtusifolius X Hippolapatlium , som förekom¬ 
mer vid Stenstorp i Vester götland, och med större 
skäl än denna, uppfattas såsom mera närmande sig en 
konstant art. A andra sidan, hvad utbredningen vid 
Köpingeån beträffar, der den tyckes hålla sig någor¬ 
lunda i samma trakt som R. Hippolapatlium , och hvad 
uppgifter i flororna tyckas visa, så synes dessa om¬ 
ständigheter utgöra skäl, som tala för uppfattningen 
om denna forms natur af hybrid mellan R. Hippola- 
pathum och R. Hydrolapathum. 
I Norge finnes enligt Blytt R. Hippolapatlium , 
under det R. Hydrolapathum i vildt tillstånd och R. 
maximus saknas, i Flora von Neu- Vor pommern af Mars¬ 
son finnes R. Hydrolapathum , men såväl R. Hippola- 
pathum som R. maximus, saknas. I Flora von Schlesien 
säger Fiek, att R. maximus förekommer på de flesta 
