149 
U. polyanthemos — Gfistaholmarne i Kringel- 
fjärden. 
Batrachium marinum — Mpd: Simdsvallsfj ar¬ 
den vid Tj uf ‘holmen, Tynderösundet. 
B. confervoides — Mpd, Alnösundet vid Nacka. 
Ficaria verna — Till de förut kända tvenne loka¬ 
lerna från Mpd må läggas: Alnön, Ny vik. 
Anemone hepatica f. rosea — blommor rent röda. 
Denna färgvarietet 6 ) är synnerligen konstant. Jag 
hade förra våren (1884) iakttagit 10 rödblommiga, 
kraftiga stånd i stadens närhet samt utmärkt de loka¬ 
ler, på hvilka de växte. Bredvid tre af dessa funnos 
små, ännu sterila, stånd, hvardera skjutande endast 
ett blad. Såväl de gamla stånden som de unga, hvilka 
uppenbarligen voro fröplantor från år 1882 eller 1883, 
hade sistlidne vår (1885) röda blommor. Att blom¬ 
mans färg i dessa fall nedärfts med fröna, är redan 
af det nämnda tydligt; bästa beviset derför ligger dock 
i det förhållandet, att personer i trakten inflyttat den 
röda varieteten i trädgårdar, insamlat dess frö, skickat 
bort dessa att sås på andra orter och erfarit, att de 
uppkomna plantorna bibehållit sin klart röda färg. 
Såväl den röda som den blå A. hepatica hafva 
en storblommig och en småblommig form, den förre 
har kalkbladens längd circa 15 m.m., den senare circa 
10 m.m. Då kalkbladens vexlande storlek ej synes 
stå i något samband med befruktningen, torde den 
väl bero på för växten mer eller mindre gynnsamma 
lokala förhållande. 
6 ) Hartmans Flora känner ej någon form ined röda blommor, 
men väl en med violetta. Blytt nämner, att arten kan hafva röd¬ 
violetta blommor, men förbiser liksom Hartman den rent röda färg- 
varieteten. Areschoug (Skånes Flora), Lange (Dansk Flora) och 
Nyman (Sveriges fanerogamer) uppgifva deremot rigtigt, att färgen 
kan vara ej mindre röd och blå än hvit. Den af Blytt och Hart¬ 
man iakttagna violetta färgen förekommer rätt ofta hos denna art, 
men är dels genom flere nyanser nära förbunden med den blå och 
sålunda föga utmärkt, dels troligen icke konstant. 
