186 
Hos hybriden har i detta afseende en sammansmält¬ 
ning egt rum, så att stråna sitta temligen tätt packade 
på en rotstock, som genom sin grof lek och längd otve¬ 
tydigt påminner om J. haïtiens. Slidorna äro hos båda 
arterna temligen starkt glänsande, hos J. halt. ljusbruna, 
hos J. filif. deremot temligen starkt röd- eller mörk¬ 
bruna. Hos ett fåtal exemplar af J. halt. X filif- har 
jag visserligen funnit gulbruna slidor, men hos det 
stora flertalet äro de af en rödaktigt brun, starkt glän¬ 
sande .färg och likna i detta afseende mest slidorna 
hos J. filiformis. 
Sjelfva strået utgör en särdeles vacker mellan¬ 
form mellan det robusta, styfva strået hos J. halt. och 
det smala, spensliga hos J. filiformis. Att härvidlag 
vissa former tendera åt J. halt., under det att andra 
märkbart närma sig J. filif., är ju hvad man kunde 
vänta. Särskildt var detta senare fallet med en skugg¬ 
form, hvars strån i regel voro omkring en meter 
långa, men föga tjockare än de hos J. filif., hvadan 
de lågo liksom slagna till marken, något som på denna 
lokal ofta var fallet med J. filiformis. — En karakter, 
som ännu mera häntyder på ifrågavarande forms slägt- 
skap med J. filif. är blomstödjebladets beskaffenhet. 
Som bekant är detta sistnämda hos J. filif. mycket 
långt, af stråets längd eller längre, hos J. halt. der¬ 
emot betydligt kortare, med sin längd förhållande sig 
till stråets ungefär som 1: 2 1 j 2 —3. Hybriden för¬ 
håller sig härvidlag alldeles intermediärt: blomstödje- 
bladet är alltid betydligt längre än det hos J. halt. 
men kortare än hos J. filif.] den vanliga proportionen 
tyckes vara 1: l l j 2 — 2. Med afseende på blomställ¬ 
ningen råder ju äfven en väsentlig olikhet mellan de 
båda stamarterna. Också i detta hänseende företer 
hybriden en fullständig sammansmältning af de båda 
”föräldrarnes’ 7 karakterer,, ity att blomställningen hos 
denna i allmänhet är betydligt mindre komplicerad än 
hos J. halt., men å andra sidan ytterst sällan enkel 
