Undersökningar ofver bladets anatomi. 
11 
rofyllföraiide parenkymet beredda näringsämnena. I mina 
äldre undersökningar öfver bladets byggnad (i förut cit. 
afh.) bar jag trott mig finna, att dylika med ej grönt in¬ 
nehåll försedda, men genom aflägsenbeten från kärlknip¬ 
pena ej så långsträckta celler ifrån kärnslidan sprida sig 
i bladskifvans klorofyllförande parenkym, liksom i stam¬ 
mens barklager lios Eriohotrya] japonica LindL, där de 
äro ganska tydliga. Jag ansåg dessa celler identiska med 
dem, som bilda kärnslidan, ocli benämnde dem primärt 
silparenkym. Oaktadt de i stammens barklager hos an¬ 
dra växter äro föga differentierade, har jag likväl funnit 
sådana celler tämligen tydliga och försedda med silrörs- 
tapphål i barken af Lönnen, Linden och Almen. Jag för¬ 
modar, att de i stammens barklager, i likhet med dem i 
bladskifvan, hafva till uppgift att bilda en kommunikation 
mellan bastets silrör och det yttre, företrädesvis klorofyll¬ 
förande barklagret. 
Innan bladen hos träden om hösten skola affalla bil¬ 
dar sig ett korklager, som afskär förbindelsen mellan bla¬ 
det och stammen. Denna korkbildning tyckes äfven sträcka 
sig till bladspårsträngarne, och det har förefallit mig som 
om en delning i korkceller till och med skulle äga rum i 
spiralkärlen. Som emellertid de tätt liggande spriralfiber- 
vindlingarne i dessa betydligen försvåra upptäckandet af 
de vid delningen uppkommande skiljeväggarne eller rät¬ 
tare sagdt dessa må hända af mig kunnat misstagas för 
skiljeväggar, torde i fråga varande förhållande fordra en 
noggrannare undersökning. Men jag tror mig emellertid 
på mycket tunna genomsnitt genom nämnda korklager 
hafva sett i de genom detsamma förlöpande spiralkärlen 
en tvärdelning, motsvarande den, som i de parenkyma- 
tiska väfnaderna åstadkommer korken. 
I sammanhang med dessa undersökningar riktade jag 
äfven min uppmärksamhet på bladspårsträngarnes förhål¬ 
lande i den äldre dikotyledona stammen. De uppkomma, 
såsom förut blifvit visadt, närmare stammens centrum och 
