Literatiir-öfversigt. 
23 
gröfre strukturförliållanden, livilka icke förorsaka en dif¬ 
fraktion, obetingadt är lik själfva objektet och tillåter en 
fullkomligt säker slutledning angående objektets morfolo¬ 
giska sammansättning, så träffar denna sats icke längre 
in på finare strukturer, som förorsaka en märkbar dif¬ 
fraktion, utan för dessa gäller det både i praktiskt och 
teoretiskt afseende lika vigtiga resultat, att olika struktu¬ 
rer alltid lemna samma mikroskopiska bild, så snart olik¬ 
heten i den af dem beroende böjningseffekten genom konst 
blifvit undanröjd för mikroskopet, och att likadana struk¬ 
turer alltid lemna olika bilder, då böjningseffekten i den 
för mikroskopet verksamma delen blifver olika. Häraf 
följer äfven, att de under medverkan af diffraktionsfeno- 
menet erhållna strukturbilderna icke stå i något konstant 
sammanhang med det verkliga tillståndet hos det objekt, 
som ger upphof till dem, utan fastmer i konstant sam¬ 
manhang med diffraktionsfenomenet, som förmedlar afbil- 
dandet. 
Det följer således af denna analys, att alla i den mi¬ 
kroskopiska bilden uppträdande företeelser af detaljer i 
strukturen icke gifva en bild, som är konform med före¬ 
målets verkliga beskaffenhet, d. v. s. som är geometriskt 
lik. Huru konstanta, markerade och synbart kropsliga 
dylika antydningar (till striering, fält etc.) än må upp¬ 
träda i mikroskopet, så få de dock icke tydas morfologiskt, 
d. V. s. som bilder af kropsliga former, utan endast fy¬ 
sikaliskt, d. V. s. såsom kännetecken (icke bilder) på vissa 
materiella olikheter i eller hos de i fråga varande delarne. 
Man kan således af den mikroskopiska bilden icke sluta 
till något annat än till närvaron i strukturen af sådana 
vilkor, som äro nödvändiga och tillräckliga för att fram¬ 
bringa de böjningsfenomen, som förmedla föremålets af- 
bildande. 
Om man genom diafragmor, som ställas tätt ofvan 
objektivet, så nära som möjligt in till dess öfre fokus, ute¬ 
stänger än en än en annan del af de genom diffraktion 
