Literatur-ofversigt. 
49 
ur ett kalyptrogenlager ; epidermis uppkommer ur barken 
ocli ilr dess yttersta, älsta lager (Ällium, Hordeum^ Tri- 
ticiim, Zea, Ganna, Stratiotes, Alisma). 
Tredje typen: rotspetsens byggnad som hos näst¬ 
föregående, utom däri att epidermis uppkommer omedel¬ 
bart ur kalyptrogenlagret, som uppliört med sin verksam¬ 
het (Helianthus, Fagopyrum, Linum, Casuarina, Myrio- 
phyllum, Elodea). 
Fjärde typen: tillväxten bär annorlunda; mellan 
mössan, barken och centralcyliiidern finnes ett lager ur- 
meristem, som utåt regenerar mellersta delen af mössan 
och inåt bildar centralcylindern och barken; det innersta 
lagret af mössans sidodelar utgör ett lateralt kalyptrogen, 
som sedan förvandlas i epidermis (Pisum, Phaseolus, Gu- 
curhita). 
Femte typen: endast två primära väfnader, barken 
och centralcylindern, finnas; den förra fungerar som rot¬ 
mössa (Taxus, Thuja, Pinus, enligt Strasburger alla gym- 
nospermeer). 
I centralcylindern anlägges perikambiet alltid myc¬ 
ket tidigt och kan därför följas ända mot spetsen. 
Sedan förf. därpå utlofvat en mera detaljerad beskrifning, 
anmärker han, att normal dikotomi ej tillkommer någon 
fanerogams rot. De få fall, som förekomma, äro patolo¬ 
giska processer (Alnus, Gyeas, Pinus Strohus). 
J. E—n. 
Observations sur la reproduction de quelques Nostoclia- 
cées par M. Edouard Janczewski. (Ann. d. scienc. Na¬ 
tur., V ser., tom. XIX, s. 139—130, pl. 9, 1874.) 
Phycochromacéernas fortplantning har man i allmän¬ 
het icke reda på. Genom Thurets och de Barys under¬ 
sökningar har visserligen utvecklingen hos några Nosto- 
chinéer och Rivulariéer blifvit mera känd än hos de öf- 
riga grupperna, men mycket tyckes ännu återstå att ut¬ 
forska. Bornet har nyligen funnit verkliga sporer hos 
4 
