82 
iiiteratur-öfversigt. 
1er bitvis, bortslungas, i hvilket sista fall fröna antingen 
samtidigt kastas ur de dem oragifvande delarne (CoUomia, 
Acantliaceœ, EscJischohia, Geranium) eller kvarblifva i 
dem (Erodium, Scandix). Jämte förekomsten af ofvan 
nämnda cellager, som förhålla sig olika vid torkning, hafva 
alla dessa företeelser sin grund uti att fruktväggarne på 
bestämda ställen äga en sådan byggnad, att en remua 
här liksom hos de saftiga slungfrukterna lätt kan uppstå, 
och att i vissa fall (Acanthacece, Collomia, Eschscliolzia), 
då denna remua äfven är betingad af fruktbottnens loss¬ 
nande, kapselns hårda delar icke stå i ett direkt sam¬ 
manhang med fruktstjälkens hårda delar, utan att dem 
emellan ett lager af tunnväggiga celler finnes. 
Flere af slungfrukterna intaga vid fruktmognaden ett 
annat läge än förut (Viola, Dictamnus, Oxalis), för att 
fröna må kunna utslungas så mycket längre. 
Ueber die Bildnng von Sauerstoff durch grüne, iu koli- 
leiisaurehaltiges Wasser getauchte Landpflauzen. Von 
Jos. Böhm. (Chemisches Centr. Blatt 1873, s. 408.) 
Försöken öfver de gröna landtväxternas förmåga att 
sönderdela kolsyra under ljusets inflytande hafva nästan 
uteslutande blifvit gjorda i kolsyrehaltigt vatten: denna 
metods vetenskapliga värde är dock ringa, alldenstund 
försöksföremålen därvid komma att verka under helt och 
hållet abnorma förhållanden. Det måste i själfva verket 
synas ganska påfallande, att landtväxter utan vidare ac¬ 
commodera sig efter de nya förhållandena, och med stor 
energi absorbera och sönderdela den i vattnet befintliga 
kolsyran, alldeles som äkta vattenväxter göra. Några enkla 
försök visa redan ohållbarheten här af. Nedläggas nämli¬ 
gen blad af växter (Platanus orientalis, Juglans regia oc\\ 
Pinus silvestris användes af författ.) i kolsyrehaltigt vat¬ 
ten, så afsätter sig äfven i mörker hufvudsakligen på den 
sida, som har klyföppningar, ett stort antal blåsor, till 
största delen bestående af kolsyra, liksom förhållandet är 
