bäcken obegripligt nog med både näsa, armar ocli ben i 
behåll. Denna orm, som jag sedan slog i lijäl, var ung 
men hade redan nog säkerhet, att ligga stilla hela den 
tid, jag kraflade upp på stenen under honom med min 
slamrande portör och ganska mycket buller för öfrigt. — 
Några dagar senare gick jag på kanten af en annan bäck, 
oupphörligt slående framför mig med foucen (en stark 
krokknif med alnslångt skaft, som jag aldrig går utan). 
Vid ett tillfälle stannade jag, för att taga några kvistar 
af ett träd, och när jag efter mycket bråk lyckats böja 
ned dessa med foucen, kastade jag denne på marken. 
Hörande i det samma ett prassel, vänder jag mig om för 
att se efter om foucen halkar utför backen bakom mig, 
men får i stället till min förvåning och häpnad se en bit 
af den breda ryggen på en Urutu, som krälade ur en Ca- 
rextufva en half aln från min ena fot till en annan lyck¬ 
ligtvis längre bort belägen tufva. Hade han gått i mot¬ 
satt rigtning, hade jag varit förlorad. Det var en an¬ 
märkningsvärd tröghet demia orm visade, somVj gick un¬ 
dan, ehuru jag först och främst slog i gräset helt nära ho¬ 
nom och sedan stod alldeles bredvid honom mer än fem 
minuter; och när han ändtligen beslöt’ sig för återtåg, 
var det ytterst långsamt han. verkstälde detta. Denna 
gång var hans tröghet på sätt och vis min räddning, men 
vid de flesta tillfällen synes mig just denna utgöra en 
stor del af faran. 
Med värmen framkommo äfven insekter i mängd, så 
vidt jag kunnat finna, proportionsvis få skalbaggar och 
gräshoppor, de senare stundom af så vidunderlig skap¬ 
nad, att jag ej förestält mig sådant möjligt utom i Hoff¬ 
mans fantasi: en var blott liufvud och några långa skan- 
kar; en annan blott ett par gröna ben utan vidare; en 
tredje såg ut som en vandrande tändsticka etc. Mosqui- 
ter äro vid Caldas sällsynta; men ty värr hade värmen 
med sig en mängd blodgiriga representanter från lägre 
djurgrupper, bland hvilka Fulex irritans (portug. Pulga) 
