från Hj. Moséii. 
105 
och penetrans (Biclio) samt några arter Acarider (Cara- 
patos) äro en verklig landsplåga. Den första och värsta, 
som ock är talrik hela året om, skulle kunna utdrifvas 
ur husen, eller åtminstone förminskas, t. ex. genom skur¬ 
ning några gånger om året, men de senare äro omöjliga 
att undvika, Till sandloppan skall jag återkomma se¬ 
nare. Af Carapatos finnes en mindre art, som mycket 
liknar vår vanliga hundfästing och förorsakar stark klåda 
på det ställe, där den sutit, flere veckor efteråt, samt en 
större, som lemnar efter sig svårläkta sår. Det påstås, 
att, om man ej i’ycker ut dem, utan skär af dem med 
en knif, skall olägenheten bli mindre. Jag har ej fått 
veta detta förr än i sista dagarne, så att jag ännu ej va¬ 
rit i tillfälle att kontrollera uppgiften, men jag misstän¬ 
ker, att den är hvad man i Sverge kallar skrock, hvaraf 
här finnes så att man rent af kan baxnas. 
Till följd af bristen på större vatten saknas fisk nä¬ 
stan alldeles kring Caldas. Afven foglarne äro där klent 
representerade. De vigtigaste och mest synliga äro ga- 
marne, hvilka på sätt och vis kunna anses för ställets po¬ 
lisbetjänter ; ty lägger en tupp näbbet i vädret eller stör¬ 
tar en åsna, få de ligga där de föllo, om det ej är allt 
för långt in i staden, till dess de stinkande foglarne fört 
bort köttet; benen begagnas sedan af barnen till leksa¬ 
ker. I skogarne finnas några för mig obekanta hönsfog- 
lar med utmärkt kött och i soliga skogskanter en hel 
mängd näpna kolibri. En enda gång har jag sett en tu- 
can på afstånd, papegojor endast på några mils håll ifrån 
staden. 
Af däggdjur har jag i Caldastrakten ännu blott sett 
några flädermöss och mindre gnagare, ett litet vildsvin 
och en bälta. I trakten finnas dock apor, några andra 
gnagare, hvaribland den stora Capibara, Tapir, eller som 
den här kallas, Auta, en större bälta och en myrslok (Ta- 
manduå) m. fl. 
I medio af november gjorde jag min första längre 
