frân Hj. Mosén. 
107 
dal, mellan ganska liöga toppar af serran ocli på alla si¬ 
dor tätt omgifven af skog. Denna är stundom så tät, att 
jag t. ex. julafton liade fullt arbete i två timmar att bugga 
mig fram något V. om fazendan från en bäck, i hvilken 
jag gått, till en skogsstig omkring 100 alnar därifrån. Un¬ 
der hela denna tid såg jag hvarken himlen eller bara 
marken ett ögonblick, blott liggande eller stående stam¬ 
mar med kronor i fjärran. Ormbunkar, Piperacéer, intrass¬ 
lade, klängande arter af Asclepiadéer, Smilacéer jämte en 
mängd familjer, som man minst väntar sig få se klän¬ 
gande, t. ex. Compositcß (ej Mutisia) samt framför alt 
Bamhiiseœ, fina som blyertspennor men starka som stål¬ 
tråd. Det är i synnerhet där eld förr gått fram, som un¬ 
derskogen blifvit så förvånande yppig, under det att den 
högre står kvar i sitt gamla majestät. För forskaren bli 
dessa skogar just genom sin rikedom stundom nästan tröt¬ 
tande. Mer än en gång har jag i dessa stora örtagårdar 
igenkänt samma känsla, som man erfar under en vandring 
i ett större museum, och orsaken är tydlig, den är i båda 
fallen den samma. Dock hände detta oftare i början än 
nu, då jag vid hvarje utflygt redan möter en hop bekanta 
från växtriket, som jag kan affärda med ett handtag el¬ 
ler en nick, hvarigenom de nya intrycken komma mindre 
tätt, och sinnena under tiden, så att säga, hinna åter¬ 
taga sin elasticitet. Det botaniska frosseriet har så¬ 
lunda äfven det sin reaktion, men med mättnad straffas 
det icke. 
På andra ställen kring plantagen har urskogen blif¬ 
vit lemnad i sitt jungfruliga tillstånd och är ännu till en 
del okänd för folket. Där är vanligen lättare att intränga, 
emedan underskogen är mindre tät. Stundom saknas den 
samma alldeles, och då saknas äfven foglarne och andra, 
som störa lugnet och där är tyst, ofantligt tyst, men där 
är skönt. Hvilket mäktigt intryck de göra på sinnet dessa 
sekelgamla stammar, höljda af saftiga parasiter, detta täta 
mystiska löfhvalf däruppe i fjärran, som uppbära en hel 
