108 
Bref 
växtverk! med oerliördt kraftigt lif, det ständiga lialfduiik- 
let därunder ocli dödstystnaden, som knappast afbrytes af 
något annat än den enstaka vandraren själf och ekot, som 
upprepas mellan pelarraderna i dessa omätliga domer af 
grönska. 
Visar sig vildmarken häromkring stundom allvarlig 
och öfverväldigande, kan den ock emellanåt antaga de ve¬ 
kaste former. Ingen inbillning kan måla en tafla så le¬ 
ende, som den vid bäcken härbredvid, då skogen motta¬ 
git den i sin famn. Jag vill ej ens bjuda till att återgifva 
den, blott framhålla några punkter, så kan Du, som själf 
under andra meridianer sett tropikernas scenerier, kan¬ 
ske upplifva gamla minnen. Själfva bäcken gör språng 
på språng, för att hinna ned till slättlandet, och i sin if- 
ver rusar han på ett ställe midt i gapet på en klyfta och 
försvinner, men prässar sig snart åter fram i tvänne ar¬ 
mar mellan ett par branta stenväggar, skummande hvit 
af arbetet. Här dröjer han några ögonblick, liksom för¬ 
vånad öfver den fägring, som plötsligt omger honom. På 
den lilla ön, som omslutes af bäckens båda armar, resa 
sig trädlika ormbunkar (Cyatece) i höjden och nedsläppa 
genom sina fina, genomskinliga solfjädrar ett grönaktigt 
ljus. Deras stammar äro klädda af smaragdgröna Hy- 
menophylla och Hypna. Vid kanterna af ön trängas Cy- 
p)erus, Lomaria och taggiga Bromeliacéer med alnslånga 
röda och blåa spiror om platsen, och mellan dem sticker 
en Jussieua fram sina toppar, som vid minsta skakning 
släppa de stora kronbladen, hvilka liknande gula fjäril- 
vingar bortföras af vattnet. Midt på ön har en Mimosa 
nog ljus att slå ut sina stora klasar af guldgula blom¬ 
bollar, och i en skuggigare fördjupning står en prydlig 
manshög Blechnum brasiliense. På fastlandets stränder re¬ 
ser sig en och annan luftig palm ur grupper af bredbla- 
diga Thalior och Marantor, och ända ned i vattnet hänga de 
mest olikartade buskar, sammanväfde af slingerväxter till en 
enda, oaibruten, underbar matta med blommor i de ömtå- 
j 
