120 
Literatur-öfversigt. 
relu ilten växlar så väl hos olika delar af en och samma 
membran. De inre membranlamellerna äro mindre kisel- 
haltiga än de yttre, den innersta torde må hända helt och 
hållet sakna kiselsyra. 
Bacillariaceernas karakteristiska lädergula färg beror 
på förekomsten af ett färgämne, kalladt fykoxantin, som 
jämte klorofyllet är bundet vid vissa delar af cellulens 
protoplasma. 
För cellulens inre byggnad redogör förf. utförligt och 
stöder sig därvid nästan uteslutande på Pfitzers utmärkta 
undersökningar angående denna. I olikhet mot Pfitzer 
anser förf. att de färgade endokrombildningarnas klyf- 
ning och vandringar icke framkallas genom det dem om¬ 
slutande protoplasmats rörelse, utan böra betraktas såsom 
genom dessa bildningars egen verksamhet förorsakade. 
Beträffande celluldelningen framställer förf. sina egna 
iakttagelser hos tvänne Bacillariaceer, näml. Navimla 
cuspidata och Melosira varians. Delningen inledes i båda 
fallen genom nHütbandens tillväxt i bredd, hvilken dock 
icke, såsom Peitzer för alla Bacillariaceer antager, beror 
på ett i sär skjutande af tvänne gördelband, det ena förut 
inskjutet i det andra. 
Auxosporbildningen indelas af förf. på följande sätt: 
I. Auxosporbildning genom föryngrmg af en vegetativ 
modercellul. Af denna finnas tvänne modifikationer : 
a. DircJct föryngring, bestående däri, att en modercel- 
luls protoplasmamassa bildar en ny, själfständig cellul. 
Ex. Melosira. 
b. IndireM föryngring, bestående däri, att en moder- 
celluls protoplasmamassa bildar två dottercelluler, hvar 
och en med tvänne cellulkärnor, hvilka dock senare sam¬ 
mansmälta till en. Må hända att anse som ett eget slags 
kopulation. Hittils endast iakttagen af Läders hos JRhah- 
donema arcuatum. 
