Literatur-öfversigt. 
147 
ïiiteratur-ofvèrsigt. 
Några anteckningar till mellersta Finlands (n. v. Ta- 
vastlands) flora af J. P. Norrlin. (Notiser ur Sällska¬ 
pets pro Fauna & Flora Fenniea foÆandl., 13:de käft 
s. 421.) 
I dessa anteckningar beskrifvas af förf. 3 nya former af Hieracia. 
nämligen : 
Hieracium suecicum Fr. * H. fennicum. ”Genom mörkare n 
rent gröna, finbåriga (etund. endast hårbreddäde) blad, mörkare och 
fylliga blommor, hvîlkà utv. ofta äro rödrandade, mindre holkar, 
smalare fjäll, m. m. skild från föreg., hvilken den stundom dock i 
hög grad närmar sig, ehuru någon egent, öfvergångsform af mig ej 
påträffats. Vid Sillantaus på gräsbev. jemnä platser i mängd. 
Är utbredd ungefär som föreg. (öfver hela Tavastland och Sa- 
volaks samt norra Karelen), mén förekommer vida sparsammare ; 
traktvis, ss. i södra Tavastland, är den dock äfren allmän. 
I Finland och isynnerhet i anförda bälte deraf anträffas flere till 
samma grupp som föreg. arter (^Auriculiria Fr.) hörande former, 
som helt och hållet torde saknas på Skandinaviska halfön och af 
hvilka de flesta närma' sig H. flammeum Fr., dit prof. F. Eries äf- 
ven anser dem bära föras Några af dem visa sig dock ganska kon¬ 
stanta och förtjena fördenskull ätt med särskilda namn betecknas, 
så mycket hellre som de möjligen utgöra sjelfständiga arter. Af 
frågavarände former äro dock endast tvänne allmännare och derför 
oftare uppmärksammade,* i anledning hvaraf vi denna gång vilja om- 
förmäla déssa och' uppföra dem som* underarter till H. flammeum. 
* H. Scelani. Spenslig, omkr. 2—2 ‘/2 qVarter hög (äfven lägre 
och* på bördigare jord ända till alnshög) fåblommig, finhåring, stängi 
1—3-bladig, upptill mörkt glandelhårig och något stjernluden, ofta 
med grenskott; bladen n. rent gröna', vänl. mörka och glanslösa, 
smala,, aflånga oeh oftast dubbelvikta, tätt hårbräddade eller ock på 
båda sidor glest mjukhåriga' utan spår af stjernludd; holkfjällen 
mörka med föga blekare kartter, teml. smäla och långt utdragna, 
långhåriga och spars. stjernhåriga; blommor mörkt brandgula ^—röd- 
brunaj de inre rödtoppade, de yttre utvändigt rödrandiga. 
Denna art har hittills hållits för H. Blyttii Fr. Epier, ("resp. H. 
fuscum Fr. Symb.), som den äfven ofta i förvillande grad liknar, 
men från hvilken den bl. a. skiljer sig genom större växt och sin 
ofta flerbladiga stängel, längre, smalare och mer spetsiga holkfjäll 
Hos H. Flammeum åter äro bladen större och lifligt gröna samt 
