150 
Literatur-öfversigt. 
vänd uppåt och inåt. Stundom utvecklas ej blåsan, då 
vanligen en sylformig spets intager dess plats. Vid stän¬ 
gelns bas, något högre än groddbladen, sitter ofta en 
”Ranke” (Pringsheim), utgående från den sidan af stän¬ 
geln, som vänder ut emot blåsan. I rankans ställe fin¬ 
nas stundom en eller två väl utvecklade förlängda axlar. 
—■ Om blåsornas morfologiska betydelse äro ännu me- 
• • 
ningarna delade. Aro de ombildade grenar, blad eller 
bladdelar ? Först jämförande, grundliga studier öfver fa¬ 
miljen i sin helhet skola enligt förfis mening, lämna ett 
tillfredsställande svar härpå. Den först utvecklade blå¬ 
san är större än de följande och har i högre grad än 
dessa betydelse af flytapparat. Den står själfständigt och 
omedelbart på axeln, ej i dikotomien af ett blad såsom 
de följande. Att kunna inordna den i de primära bla¬ 
dens spiral är så mycket mindre möjligt som dessa själfva 
ej bilda någon bestämd spiral. Det enda konstanta sy¬ 
nes vara, att den alltid är genom en betydlig divergens 
skild från det mest utvecklade bland dessa. De sedan 
utvecklade blåsorna stå till de med diverg. ^/2 stälda bla¬ 
den i diverg. I dessa ställningsförhållanden ser nu 
förf. ett skäl för sin förmodan, att blåsorna äro ombil¬ 
dade blad, i motsats mot Pringsheim, som anser, att ice¬ 
ras bildning ingå 2 blad jämte 2 stängelspetsar. Till 
sist erinrar förf. om de blåsbäraade bladen hos den bra¬ 
silianska lentibulariéen Genlisea ornata Mart., hvilken han 
i förra (I) delen af samma uppsats beskrifvit. Hos denna 
äro blåsorna utan tvekan att anse som metamorfoserade 
blad, och vill förf. häri se ett ytterligare skäl för den af 
honom uttalade uppfattningen. J. E— 11 . 
Die SporeiiYorkeime und Zweigvorkeime der Laub¬ 
moose. Inaugural-Dissertation zur Erlangung der Doc- 
torwlirde in Würzburg, von Hee^^an Müller (Thurgau) 
aus Tägerweilen (Schweiz). Leipzig 1874 25 s. 8 : 0 . 
Med proionema förstår man i allmänhet de förgre- 
