154 
Literatur-öfyersigt. 
Då sporcellen nämligen hos mossor naa vid groningen 
delar sig i två celler, kan hvardera af dessa nya celler 
utväxa till protonematrådar. Hos Characeerna åter biir 
efter första celldelning den nedre cellen kvarstannande i 
sporen och för alltid odelad; celldelningen och tillväxten 
fortgår sedan ej i samma riktning som den börjat, utan 
den öfre cellen delas genom en cellvägg, vinkelrät mot 
den förra, i två nya celler, hvaraf den eiia utväxer till ett 
organ fullt liknande ett grenproembryo och den andra 
utbildas i likhet med grenproembryots rotled. Proem- 
bryo och grenproembryo äro därför hos Characeerna ge¬ 
nom sina första celldelningar väl skilda, då de däremot 
hos mossorna äro fullt lika. (Man skulle kunna säga att 
proembryot hos Characeerna är ett grenproembryo, som 
uppkommer från ett slags mycket enkel förgrodd). Hos 
vissa Nitellæ är äfven grenproembryot olika mot proem¬ 
bryot, i det att det förra saknar rotled. En väsendtlig skill¬ 
nad mellan mossornas och Characeernas pr oembryo är, att 
hos Ch. är proembryot ogrenadt och har en begränsad 
tillväxt (dess spets, ”proembryospetsen”, har ett olika an¬ 
tal celler hos olika arter), då däremot mossornas proem- 
bryo har en obegränsad tillväxt och kan grena sig. Ej 
häller utvecklas på Characeernas proembryo några blad- 
representanter (liknande stammens blad, eller de s. k. 
”kransgrenarne”); som sådana kunna ej de rötter, som ut¬ 
gå från dess leder betraktas, då de ej, såvidt ref. vet, 
hafva begränsad tillväxt (fast de nog ej tillväxa i oänd¬ 
lighet), och som vanliga grenar på proembryot kunna ej 
rötterna anses., då deras leder äro så olika (oaktadt de 
kunna öfvergå i grenproembryoner). 
gehen, so sind auch die Sporenvorkeime der Laubmosse vorbereitende 
Gebilde, an denen sich das Wachsthumsgesetz des Mosstammes schon 
in seinen einfachsten Zügen geltend macht, und so sinkt auch an¬ 
drerseits wieder der Gestaltungstrieb des Moosstammes auf seine al¬ 
lereinfachsten und wesentlichsten Momente zurück in der Bildung 
der Rhizoiden, die ich als Zweigvorkeime bezeichnet habe”. 
