Literatur-ôfversigt. 
175 
rer äro ytterst små, stora sporer mäta 0,015—0,02 m. m. 
och storleken sjunker hos andra ned till 0,002 ; äfven vid 
vindstilla utgöra de en beständig förorening i luften. 
Mot yttre inflytande äro de föga känsliga, då de hafva 
tjocka, ofta dubbla och på yttre sidan förkorkade mem¬ 
braner. Just sådana egendomligbeter hos svamparne — 
deras hastiga utveckling, ofantliga fruktbarhet, små spo¬ 
rer och därmed förbunden stor utbredning — äro till¬ 
samman de faktorer, genom bvilka svamparne så att säga 
bilda en motsats till de andra växterna, och som därför 
vid undersökningen hafva helt andra fordringar, och som 
göra undersökningen af dessa till det svåraste och mest 
tidsödande, till ”helt typiskt mykologisk”. 
Då man förr ej kunde odla en enda spor och full¬ 
följa utvecklingen af den, odlade man sporerna i massa. 
Men då man därvid sådde ett orent material på ett kan¬ 
ske orent substrat, så erhöll man också egendomliga re¬ 
sultat. Så t. ex. kunde man på detta sätt få Empusa 
Muscce att öfvergå i en Saprolegnia, sedan i en Mucor- 
art och slutligen i en gästsvamp. 
Fordringarne för kulturen af en enda spor äro: 1) 
ett sätt, bvarigenom man med fullkomlig säkerhet kan 
utså en enda spor; 2) en odlingsvätska, som genom sin 
fullkomliga klarhet och genomskinlighet tillåta en stän’ 
dig iakttagelse af denna ensamma spår, och som utan att 
förändra sig bringar sporen i groning och förmår att 
fortfarande nära den utväxta svampen ända till frukt¬ 
mognaden, och 3) en särskild inrättning för att alhålla 
främmande svampsporer från kulturen, samt förebyggan¬ 
det af odlingsvätskans uttorkning, 
1. Sådd af en spor. Man kan ej ens med den 
säkraste hand och finaste instrument ur en massa af spo¬ 
rer uttaga en enda. Man vinner dock samma ändamål 
genom att taga en frukt och lägga den i kokadt vatten 
då sporerna snart fördela sig i vattnet, hvarefter man 
tillsätter mer vatten så länge, till dess att en med en 
