182 
Literatur-öfversigt. 
Detta system fordrar en förstärkning af andra väfnader, 
om hela dess kraft skall komma växten till godo. 
b. System af sammansatta periferiska pelare. Sube- 
pidermoidala bastknippen med djupare liggande samman¬ 
bundna till radialt stälda (symmetriska eller osymmetri¬ 
ska) pelare; den sammanbindande väfnaden dels mestom, 
dels parenkym. Typ. 3. Radiala I-formiga pelare, hvar 
och en bestående af 2 genom mestom förenade bastmas¬ 
sor. Mindre pelare, som icke komma i beröxdng med epi¬ 
dermis, afväxla vanligen med större subepidermoidala. 
(^Scirpus ccespitosus). Typ. 4. De subepidermoidala bast¬ 
knippena äro icke direkt förenade med de djupare lig¬ 
gande mestomsträngarne, dock ofta öfverensstämmande 
med dem i antal och läge. (Papyrus antiquorum; Scir¬ 
pus Holo schoenus, som obestridligt har ett af de starka¬ 
ste och på samma gång bäst konstruerade system.) Typ. 
5. De subepidermoidala bastknippena icke i direkt före¬ 
ning med mestomstängarne, vanligen mycket grofva, men 
mindre talrika, alltid liggande i samma radie som de 
inre och störste kärlknippena samt förenade med dem 
till pelare; på båda sidor om dessa hufvudpelare mindre 
kärlknippen i symmetrisk ordning (Juncus glaucus). Typ. 
6. De subepidermoidala bastknippena i antal och läge 
motsvarande de periferiska mestomsträngarne och ofta 
sammanvuxna med dem, då afståndet ej är för stort; 
kärlknippena ordnade liksom hos föreg. typ. (Juncus 
conglomeratus). Typ. 7. De flesta af de subepidermoi¬ 
dala bastknippena sammanvuxna med de periferiska me¬ 
stomsträngarne. Skild från föregående typ genom den 
oregelbundna anordningen af de djupare in liggande kärl¬ 
knippena. Strået ( Scirpus maritimus, Carex ma¬ 
xima). Typ. 8. Talrika subepidermoidala knippen utan 
direkt samband med de närgränsande mestomstängarne, 
men kombinerade med dem till ett periferiskt pelarsystem. 
Grundväfnaden ett nätverk med egendomlig, mekaniskt 
ändamålsenlig anordning af skiljeväggarne (Scirpus la- 
