15 
Hvad som visar sig hos lefverrnossorna och blad- 
mossorna, eger äfven rum hos algerna och urväxterna 
(Protophylerna) eller de så kallade encelliga algerna. Be¬ 
trakta vi de sistnämnda först, så visar redan den syste¬ 
matiska forskningen hos dem tydligt nog, att hon finner 
och måste finna alla kännemärkena för dessa enkla växter 
uti deras cellform. Ej annorlunda är det hos de egent¬ 
liga algernar Oafsedt Kutzings och andras förtjenstfulla 
forskningar visar Jess ens monografi öfver slägtet Prasiola 
på det klaraste betydelsen af cellbyggnaden för klassifika¬ 
tionen. Arter, hvilka, liksom hos slägtet Prasiola , efter 
deras yttre knappt skulle kunna särskiljas, söndra sig ge¬ 
nom betraktandet af cellnätet lätt och säkert såsom be- 
slämdt skiljda. Det. är utom all fråga att principen om 
cellbyggnadens iakttagande äfven måste hafva sin riktighet 
bos svamparne, lafvarne, skafgräsen och mattegräsen 
(Eqviseta et Lycopodia), alldenstund Ju i olika familjer 
icke några olika lagar gälla, utan en och samma formbil¬ 
dande urlag herrskar, endast modifierad efter familjen, 
slägtet, gruppen, .arten o. s. v. Visserligen blifver full¬ 
följandet af denna princip allt svårare, ju högre upp man 
stiger emot fanerogamerna; axeldelarne blifva köttigare och 
ett iakttagande af cellbyggnaden blifver detsamma som en 
anatomisk undersökning; men här mötes systematikern 
lyckligt af en annan omständighet. Om nämligen äfven 
bladdelarne äro svåra för iakttagelsen, sä eger dock väx¬ 
ten icke sällan äfven andra slags bladartade organer, hvil- 
kas byggnad är vida enklare. Jag menar håren, körtlarne, 
skärmfjällen, ( » palece») o. s. v. Den betydelse, som de 
enkla bladen hos cellväxterna egde i och för klassifika- - 
tionen, öfvertaga nu dessa organer i bladens ställe. De 
måste göra delta till och med, enär det är en djupt 
grundad naturlag, att det hela är likt sina enskildta delar. 
Den genomgår det organiska riket. Såsom växtens ele¬ 
menter, cellerna, så hela växten. Hon är enligt sin typ, 
enligt hela silt yttre utseende (habitus) endast ett uttryck 
af sitt inre, hvars sammansättning blott beror på cellen. 
Om sålunda tvenne växter, trots all yttre likhet, verkli¬ 
gen äro skiljda från hvarandra, så måste denna skillnad 
klarast framträda i deras enklaste organer, i deras celler, 
