16 
och till följe häraf böra de växtdelar, som visa cellerna 
i deras enklaste sammansättningar, alltså körtlar, hår, 
skärmfjäll (paleæ) o. s. v., lemna bästa utgångspunkten för 
klassifikationen. 
M an kan invända emot mig, att också cellformen 
är underkastad en ombytlighet, att alltså äfven här hos 
en och samma art, allt efter olika klimatiska inflytelser, 
celltypen kan blifva förändrad. Förnuft och erfarenhet 
motsätta sig detta. Den sistnämnda visar att cellerna i 
våra kultur- och drifhusväxter väl kunna blifva förändrade 
till storlek, färg och andra yltre afseenden, men icke till 
sin typ. Härmed sammanhänger äfven den enkla förnufts¬ 
lag, att växtformen, växtarten är ett uttryck af hennes 
näringsverksamhet, och denna är grundad på cellen; att 
alltså celltypen städse måste vara densamma, dä oförän¬ 
derligheten af en och samma näringsverksamhet blott be¬ 
ror på oföränderligheten af ett och samma närande organ. 
I sammanhang med detta förnuftsslut är det klart, 
att nämnda princip att iakttaga cellbyggnaden måste besitta 
en vigtig allmängiltighet, hvilken, ifall man öfverflyltar 
honom med urskiljning till de enskildta växtfamiljerna, 
genast måste lemna systematiken en så säker grund för 
arternas urskiljande, att det eviga menandet och stridan¬ 
det i afseende på närslägtade arter ändtligen uti nämnde 
princip finner sin slutliga opartiska domare. Jag vill blott 
påminna om det gränslösa godtycke, med hvilket hittills 
många familjer och slägten, t. ex. Hieracium y Salix, Rubus , 
Rosa och många andra, blifvit behandlade af särskildta 
systematici. Hvad den ene håller för väsendtligt, förka¬ 
star den andre enligt sin motsatta erfarenhet såsom ovig- 
tigt, och man kan icke emotse något slut på dessa olika 
tolkningar utan en annorlunda beskaffad princip för klassi¬ 
fikationen. Med ett ord, — gifves det en slutlig dom¬ 
stol, inför hvilken alla stridigheter kunna blifva slitna ge¬ 
nom erkännandet af en evig lag, så finnes denna i cell¬ 
typen hos växterna! 
Att man hos de högre växterna ännu icke beträdt 
denna väg, får man måhända tillskrifva blott skyggheten 
för mikroskopets bruk, hvilken såsom en arfvedel från 
Linnés skola än i dag vidhänger så många systematici. 
