407 
nen och bilda unga plantor. Icke heller har jag tid 
alt med noggrann uppmärksamhet fullfölja denna observa¬ 
tion. Men då jag sett, alt Valisneria äfven odlas i fön¬ 
stren i hufvudstaden, har jag velat gifva denna anledning 
åt andra, som kunna hafva lust att undersöka förhållandet 
härmed, i synnerhet som ännu stort dunkel hvilar öfver 
Valisnerias verkliga forlplantningssätt, hvilket i lång tid 
varit mera föremål för poesiens utsmyckning än för natur¬ 
forskarens stränga pröfning. 
Garlstad d. 4 Augusti 1855. 
4. J Hön om Smultrons galllhlomstring* 
af C. A. Agardli. 
En af de allmännast odlade Smultronarter är den y 
som i Skåne och på Seeland kallas Jordgubbar. Den 
skiljer sig från de öfriga genom sina håriga blad, genom 
bladens ljusare färg, de utstående håren på stänglarne, 
sin sötare smak, bärens hvita och röda färg, samt blom¬ 
kalkens fastsittande vid bäret, så att, då de plockas, med¬ 
följer blomkalken. Jag tror att det är denna art, hvil¬ 
ken Ehrhart i sina Beilr. 7 kallar Fragaria elatior. 
Fleischer i sin trädgårdsbok råder, att man bör fli¬ 
tigt bortplocka utlöparne (stolonerne) på jordgubbarne, 
emedan dessa gifva endast gallblomster, d. v. s. endast 
kart, icke köttiga frukter; hvilket icke händer med andra 
odlade smullronarter, t. ex. ananas-bär. För 5 å*’ sedan 
omplanterades i min frånvaro jordgubbarne i min träd¬ 
gård. Men i stället för att dela de gamla plantorna, 
trodde man sig göra mycket väl, då man begagnade en¬ 
dast de nya skotten eller stolon-plantorne till omplante¬ 
ring. Följden var komplett. Hela det ganska betydliga 
nya jordgubb-qvarteret har blomstrat rikt och förträffligt 
alla år, men har icke sedan omplanteringen gifvit ett enda 
köttigt, ätbart bär. Detta har fortfarit alla år. Under 
förmodan, att en sorgfälligare skötsel skulle förbättra 
fruktsättningen, bibehölls likväl planteringen ; men alla ut- 
löpare bortrensades sorgfälligt; mellanrummen göddes om 
hösten, samt denefter beläcktes med bark och spån. 
