110 
I hålor, som blott för kortare tid sedan blitvit igen¬ 
lagda, ser man närmare stränderna tunna mattor af Hyp- 
num cordifolium jemte blad af Sparganium natans. Längre 
ut i bassinen frodas Menyantbes i ett löst sammanhän¬ 
gande lager. I delta samla sig tufvor af Carex cane¬ 
scens m. fl. till små ögrupper, och då härigenom några 
fastare punkter blifvit danade, infinner sig genast den 
egentliga mossbildningen. Enskilda stand af Sphagnum 
cuspidatum slå sig ned vid basen af dessa lufvor, in¬ 
tränga mellan blad och strån af de växter, bvaraf tuf- 
vorna utgöras, samt sprida sig snart öfver bela Menyan— 
thes-mattan. Finnes en trädstam tillfälligtvis nedvräkt 
på vattenytan, så befordras häraf särdeles hastigheten af 
mossbildningens inträdande och fortgång. Så är det in¬ 
tressant att se, hurusom hålan för öfrigt kan hafva en 
från all vegetation helt och hållet fri vattenspegel, men 
om t. ex. en bjelke vid grufvans igenläggande blifvit 
qvarlemnad och vattnet nått densamma, så infinna sig 
genast Carices och Sphagnum cuspidatum på dess sidor 
och utskjuta derifrån liksom de första iskristallerna från 
strån och dylikt, som kommit att ligga i ett tillfrysande 
vatten. Nu fortgår Sphagnumbildningen: blad och strån 
af Carex-arterna vissna och öfverväxas, och mossan får 
sålunda efter hand allt bättre och bättre fäste. 
Genomskär man nu mossbädden i en håla, der deo 
förekommer som tjockast, så återfinner ritan allt hvad 
man kunnat vänta sig. Djupast ned ett mörkare lager, 
som mer eller mindre lidit af förruttnelse, men som all¬ 
tid kan igenkännas såsom lemningar af Hypnum cordi¬ 
folium. Detta lager finnes alltid närmast vattnet, utom 
der man träffar Carex-tufvor, som då intaga dess plats. 
Straxt ofvan detta lager vidtager sjelfva Sphagnum- lagret, 
som är lösare och mera lidit af förruttnelse, ju djupare 
ned det ligger. Hela bädden är tätt genomflätad af stjel- 
karne af Menyanthes och Comarum, hvilkas rötter hänga 
ned i vattnet nedom alla andra organiska bildningar. 
b b 
Bland dessa grufhålor hade den s. k. Bredsjögrufvan 
den tjockaste mossbädden. Sjelfva grufvans djup var 
också något större än de öfrigas, nemligen mellan tjugu 
och trettio alnar. Enligt Bergmästare-relationerna upp- 
