118 
Man skall sannolikt emot den gjorda framställningen 
anmärka, att en sådan nybildning af delar ieke kan ntgä 
ifrån de tjockväggiga prosenchymatiska celler, som hos 
många Monocotyledoner utgöra cambiallagrets nedre fort¬ 
sättning. Jag får till stöd för min uppgift anföra, att 
det utan tvifvel är orätt att anse cellulerna hafva för¬ 
lorat sin lifsverksamhet i den mån de äro tjockväggiga. 
Hos Aristolochia Sipho finnes i den ettåriga stammen ett 
starkt utbildadt oafbrutet concentriskt lager af prosen¬ 
chymatiska tjockväggiga celluler. 1 den tvååriga stammen 
är detta lager afbrutet framför märgstrålarne; det kan så¬ 
ledes icke bär förnekas, alt just de prosenchymatiska 
tjockväggiga cellulerna undergått en förändring. Genom 
undersökning af de mellanliggande partierna finner man 
ställen, der några af de prosenchymatiska tjockväggiga 
cellerna finnas qvar, omgifna af andra, der de inre lagren 
resorberats och de numera tunnväggiga cellerna öfvergå 
till cambialceller. Det synes mig som man måste antaga, 
att cambialsaften utbreder sig småningom i en gifven di¬ 
rektion ifrån cellul till cellul och således, genom någon 
kemisk process, framkallar dessa förändringar. I den 
bladbärande stammen hos Iris har jag sett kärlknippet 
under sin fortbildning nedåt ännu på alla sidor omgifvet 
af prosenchymatiska tjockväggiga celler, och blott bestå¬ 
ende af en sträng cambialceller (vasa propria Mohtj. 
Dessa kunde knappt inom det prosenchymatiska lagret 
hafva uppkommit på annat vis, än att flera prosenchym- 
eeller resorberat sina inre lager och derefter delats i ett 
större antal vasa propria. Hos Canna har jag tydligen 
sett en af cambialregionens celler inom sin tydliga cellul- 
vägg delad i ett knippe 'vasa propria *). 
Det följer af kärlknippets utveckling på insidan af 
cainbiallagret, att kärlknippet under dess utbredning nedåt 
i stammen icke kan nå den region, som ligger utanför 
cambiallagret. Det utgår således icke till stammens peri¬ 
feri med sin nedre ända, så som det svues vara Mohls 
9 V 
*) Det kan anmärkas, att delningen af en cellul med större lu¬ 
men uti många med mindre, måste blifva genom den derigenom ökade 
capillärkraften ett mäktigt agens för näringssaftens utbredning och 
förande till de ställen, der vasa propria hildas. 
