163 
nivalis, Papaver nudicaule, alla Drabæ utom incana, Viola 
biflora, Viscaria alpina, alla sällsynta e Alsinaceæ, Saxi¬ 
fraga bieraciifolia, cernua och adscendens, Epilobium li¬ 
neare, Potenlilla nivea, nästan alla Papilionaceæ, Koeni- 
gia islandica, Salix lanata, myrsinites och arbuscula, Jun¬ 
cus arctieus och castaneus, Luzula h\ r perborea Br. och 
arcuata, Carex fuliginosa, livida, heleonastes och micro- 
glochin, Kobresia caricina, Trilicum violaceum, Poa stricta 
och laxa, Catabrosa algida, m. fl. Till och med flere af 
östra Dovres allmännaste växter voro på dessa fjell ganska 
sällsynta, såsom Thalictrum alpinum, Saxifraga opposili- 
folia, Arabis alpina, Astragalus alpinus, Cerastium trigy- 
num och alpinum, Salix reticulata, Carex atrata, ustu¬ 
lata och vitilis. 
Från Lessöverket följdes vägen genom Lessöskougen, 
en steril, till större delen skogig och föga odlad dal¬ 
sträckning, med en medelhöjd af 2,000 fot, som förenar 
Lessödalen med Romsdalen. Korn är här det enda, men 4 
osäkra, sädet. Potatis och andra rotfrukter odlas utan 
framgång. Björk, Asp, Rönn, Hägg, Tall, Alnus incana 
och Salix Caprea äro de enda trädväxterna. Skogshe- 
darne lyste hvita af Cladonia rangiferina, Cetraria nivalis 
och cucnllala. Med fjellbäckarna hade åtskilliga fjell— 
växter blifvit nedförda i dalen, såsom Oxyria digyna , 
Saxifraga stellaris och aizoides , Silene acaulis , Cerastium 
alpinum , Ranunculus glacialis , Cardamine bellidrfolia , Astra¬ 
galus alpinus , Erigeron alpinus, Carex vaginat a, vitilis och 
loliacea , V ahio de a atropurpurea och Phleum alpinum. I 
Lessöskougsvandet, en lång och flodlik sjö, som har den 
egenheten alt vara källa för tvenne ansenliga, i motsatta 
rigtningar löpande floder, Laugen och Raumaelfven, före- 
kommo i mängd Sparganium natans (i Norges fjelltrakter, 
liksom i Bohuslän, alltid enkel oeh fullt congruent med 
Sp. affine R eich. ic. 925} och Sp. minimum, den sednare 
redan i frukt vid den förres blomning. 
Vid Nystuen antar trakten en bördig och storartad 
karakter, som stegras all t mer, ju längre man intränger i 
Romsdalen, Norges måhända skönaste fjelldal. Dalbott¬ 
nen sänker sig här hastigt mot hafvet, i samma mån som 
de tvärbranta fjellvaggarne höja sig till och öfver snö- 
