48 
Utdrag ur utländska arbeten. 
erna, att de på intet sätt kunna skiljas från dem. Det andra slaget 
gonidier deremot äro ovanligt stora (O, 024 - 30 m - in - i diameter eller 
ännu mycket större) röda, antingen intensivt röda, blodröda eller 
nästan cinoberröda, eller ock mycket blekt köttfårgade eller rosen¬ 
röda, ofta nästan färglösa eller helt och hållet färglösa. Till dessa 
kan man svårligen uppvisa något fullt liknande motstycke hos de 
vanliga lafvarne. 
Taga vi nu dessa besynnerliga aseofyters växt- och lefnadssätt 
i betraktande, så finna vi att några arter förekomma, liksom svam- 
parne, men också liksom många lafvar, på ruttnande trä eller bark, 
dock helst på sådana ställen, hvarest trifvas något litet svampar, men 
hufvudsakligen lafvar och mossor, hvilka rikligen omvexla med mo- 
riola-skorporna uti att bekläda underlagets yta. Andra arter lefva på 
mycket unga, ofta håriga växtdelar, särdeles på yngre grenar, ja till 
och med på sista årsskotten, alltså på friska och oskadade organiska 
underlag, hvilka hvarken befinna sig i något slags rutten jäsning 
eller äro på märkbart sätt sjukligt angripna eller abnormt utveck¬ 
lade, såsom det i allmänhet är förhållandet med af äkta svam¬ 
par något starkare angripna eller beklädda organismer. Så små och 
fina dessa bildningar än äro, så växa och utveckla sig dock de fleste 
arterna icke snabbt för att efter en enda fruktsättning lika hastigt 
dö och försvinna. De växa tvärtom småningom och ganska långsamt 
under en följd af år, ända till 10 och mycket deröfver, och de 
fruktificera ofta först i andra eller tredje året eller ännu senare. 
De föra dessutom i likhet med lafvarne ett intermitterande lif, i det 
att deras vegetation hvilar i torrt väder, men träder i full verksam¬ 
het, så snart de genomträngas af väta. Hvad slutligen deras kemism 
angår, kan blott det lilla anföras, att med jod framträder dels i hy- 
menialslemmet dels i bindemedlet mellan cellerna i thallus icke säl¬ 
lan kemiska reaktioner på den hos lafvarne så vanliga, men hos 
svamparne mera undantagsvis förekommande licheninen. 
Sammanfattar man nu allt, hvad man hittills vet om MorioJœ, 
deri också inberäknad den biologiska egenhet, som skall blifva före¬ 
mål för närvarande afhandling, så torde det på den ståndpunkt, som 
vetenskapen för ögonblicket intager, blifva vanskligt att afgöra, an¬ 
tingen de rättast finna sin plats bland lafvarne eller bland svamparne. 
Vill man vid besvarandet af detta spörsmål med en mera godtycklig 
och just derför mera logiskt skarp än naturlig distinktion endast och 
allenast taga hänsyn till från- eller närvaron af gonidier, då äro 
Moriolœ obetingadt lafvar, och de äro såsom sådana uppförda i min 
tidigare uppsats. Om man deremot mera vill låta leda sig af dessa 
