Literatur-öfversigt. 
89 
sig genom horizontala väggar; kvarje på detta sätt uppkom¬ 
men sjelfständig cellrad tillväxer genom delning i sin öfver- 
sta cell; en eller två af dessa celler ett stycke upp från 
hårets has upphör i sin verksamhet och kilar sig ut upptill, 
så att håret sedan består endast af två alldeles bredvid hvar¬ 
andra löpande sjelfständiga cellrader; det är således på intet 
stadium något spår till en monarkisk toppcell. Derefter ge¬ 
nomgår förf. alla de skäl, som Samsö-Lund i sin afhandling 
(jfr näst föregående n:r af Bot. Notiser) uppstält för sin åsigt, 
att pappus utgör blomfodert, och anser att de ej äro hållbara, 
utan antingen oriktiga eller tala snarare mot än för. Efter 
att liafva visat, att, i motsats till L:s åsigt, ingen toppcell 
hos pappus finnes, framhåller han sin öfvertygelse, att L:s 
försök att häfda utvecklingens enhet i växtriket är förfeladt. 
Alla dessa af förf. undersökta hårlika organ (med undan¬ 
tag måhända af borsten hos Agrimonia) äro icke trikom, 
om man härmed endast vill förstå epidermisbildningar, utan 
måste räknas till de af Sachs (Lehrb., 3 Ausg., s. 144) upp- 
stälda emergenserna. Dessa senare anser förf. dock ej vara 
af samma rang som trikom, fyllom och kaulom. Emergen- 
ser och vanliga hår öfvergå i hvarandra och skilja sig båda 
från de högre epiblastemen, derigenom att de icke spela 
samma vigtiga rol vid växtens utveckling i sin helhet, i det 
att de icke lyda de vanliga lagarna för bladställningen; att 
de kunna uppträda på alla organs epidermis och vanligen 
uppträda långt från växtpunkten nedanför äldre och högre 
epiblastem, samt att de icke hafva någon metamorfos. Förf. 
uppställer derför dessa mindre regelbundna epiblastem som 
trikom med två underafdelningar : a) hår , de enklast bygda, 
svagare och finare, endast af epidermis utvecklade; och b) 
emergenser , de starkare, som hafva en mera sammansatt bygg¬ 
nad och anläggas i djupare lager. Emergenser och fyllom 
komma hvarandra stundom så nära, att det kan bero på tycke 
och smak, till hvilket ett gifvet organ bör räknas. (Jfr of- 
van om Agrimonia). 
