164 
J E. Areschoug. 
tis illius Rhodomelœ formatus, non modo no - ; *æ plantæ re¬ 
pugnat, sed ipsum quoque Aphànarthri nomen idoneum non 
est, Phlocospora , de qua quaeriter, cum sit aut inarticulata, 
aut articulis distinctissimis ornata nullosque habeat articu¬ 
los, qui conspici non possint, nisi eos, quibus caret. 
1. Phlocospora snbarticulata Aresch. 
Scytosiphon foeniculaceus Lyngb. Hydr.p. 61 Tab. 14. 
C. f. 3, forma (1819). 
Dictyosiphon foeniculaceus ß. b. Aresch. Phyc. mar. 
p. 148 (1846). 
Dictyosiphon foeniculaceus Aresch. Alg. se. exs. nr 
104 (1862) et n. 318 (1873). 
Aphanarthron (?) laxum. J. Ag. Vct. Äkad. Hand¬ 
lingar Band 7. no 8. p. 9. 
På 1—10 alnars djup sten-, snäck- eller sandbotten före¬ 
kommer denna art ganska allmänt, i Bohuslän företrädesvis 
under försommaren, men i Östersjön äfven under Juli och 
Augusti månader. Vid Dalarö finnes den i mängd på-djupt 
vatten som större eller mindre sammanhopade knippen. 
Till det yttre är denna art mycket lik Dictyosiphon 
foeniculaceus , endast något mörkare. Bådas längd kan un¬ 
derstundom vara densamma och uppgå till flere fot, och de 
laterala förgreningarna svara deremot; båda växa ofta till¬ 
sammans och kunna då endast af öfvadt öga skiljas, den 
ena från den andra. Men jemföras bådas slägt- character er, 
så blir skillnaden dem emellan ganska stor. Det hår, i 
hvilket grentopparnas cellrad afsmalnar, är icke alltid för¬ 
handen; då det saknas, och cellradens topp är rundad, torde 
man kunna antaga, antingen att håret, som bildar en oaf- 
bruten fortsättning af cellraden, blifvit transformeradt till 
fortsättning af denna, eller ock aflallit; det förra synes oss 
nästan troligast. 
Dictyosiphon Orev. 
Char. gen. Capillari-filiformis, ramosus, inferne fistulosus 
1. tubulosus, superne solidus. Strata duo: internum e cellu- 
