7 
Pinguiculsi Toumef,: Inst. T. I p. 167 och T. II tab. 
74 enl. Lin. Gen. pl. ed. I n. 14, ed. VI n. 30 och 
Phil. Bot. p. 147 och 167. 
P. 21 vulgaris Lin. Ind. It. Del. et Gotl., Ind. It. W-goth., 
Pan Siiecus p. 238, Ind. It. Scan., Spec. pl. ed, I p. 
17 och ed. II p. 25. 
Utricularia Lin.: Gen. pl. ed. I n. 15, ed. VI n. 31 och 
Phil. Bot. p. 153 och 168; Lentibularia. Biv. I 114 
(1690) enl. Lin. Gen. pl. ed. I och Riv. mon. 78 enl. 
Fl. Suec. ed. I; Vaill. Act. Gall. (1719) och Dill. gen. 
6 enl. Lin. Gen. pl. ed. I och VI. 
U. 24 major Lin. Ind. It. Oel. et Gotl. och Pan Suec. 
p. 238. 
Lentibularia major. Vaill. Act. 1719 p. 28 enl. Lin. 
Fl. Lapp. sp. 14 och Suec. ed. I sp. 24. 
U. vulgaris Lin. Spec. pl. ed. I p. 18, der Linné först, 
liksom sedan i Fl. Suec. ed. II sp. 28 och Spec. pl. 
ed. II p. 26, häraf anmärker en forma major: acaule 
purpureo, calyce postice rotundato»; och en forma 
minor: acalyce postice transverso et quasi truncato», 
hvilken sednare enl. Rob. Hartmans uppsats i Bot. 
Not. 1857 p. 25 är densamma, som waf Hayne i 
Schraders journ. 1800 uppställes såsom egen art 
med namnet U. intermedia». Härpå torde ock syfta 
Prof. Fries yttrande i Bot. Utfl. Band. III p. 136, 
att «Linné antog U. intermedia för U. vulgaris». 
Hvilkendera formen, som under denna c<Resa» 
påträffades vid Roma på Gottland d. 16 Juli (It. 
Gotl. p. 292) och vid Hammar i Nerike d. 24 Aug. 
(p. 342, uteglömdt i Ind. It. Oel. et Gotl.) torde ej 
kunna numera utrönas, om ej möjligen genom nog¬ 
grann efterspaning på dessa ställen. 
I Linnés herbarium förvaras endast U. vulgaris 
och U. minor enl. C. H:n Jun. Vet.-Acad. Handl. 
1851 p. 361. 
