XIV 
vid valet af artnamnen. Jag har for det ändamålet just valt 
de uti Index Itineris Oelandici et Gotlandici förekommande 
växterna till utgångspunkt, men, oaktadt denna trängre be¬ 
gränsning af mitt ämne, än om jag efter Linnés egen anvis¬ 
ning i Phil. Bot. utgått från Pan Suecus, har min tid ej 
tillåtit mig att af gjorda anteckningar mer än ordna början, 
och är det derföre min afsigt att, om och när tid och krafter 
det medgifva, söka bringa det sålunda började arbetet till ett 
annat slut, än så att säga midt i en mening. 
Med dessa artnamns begagnande afsågs ju en ersättning 
för de många och långa descriptionerne. Att de icke kunde 
och ännu mindre nu kunna uppfylla så stränga fordringar, är 
lätt förklarligt, helst om man tager i betraktande dels den 
vidgade synkretsen, dels begäret att på de minutiösaste dia¬ 
gnoser, hvilka knappast med tillhjelp af aldrig så långa och 
långsökta deductioner blifva bindande, grunda splittrandet af 
Linnés arter; han såg växtverlden mer i stort och en må¬ 
hända ej aflägsen framtid torde genom decimerandet af många 
bland dessa så kallade arter visa, att Linne i många fall egde 
en klarare uppfattning af artbegreppet, än hans icke blott sam¬ 
tida men sednare vedersakare vilja erkänna. Jag vet väl, att 
Prof. Fries i Bot. Not. 1857 p. 77 i uppsatsen ”Linnéanska 
Botanikens förhållande till den nuvarande” uttalat andra åsig- 
ter om artbegreppet hos Linné, jemfördt med sednare för¬ 
fattares. Utslaget blir naturligtvis beroende på, mellan hvilka 
författare och Linné jemförelsen anställes. Jag känner endast 
ett ringa antal arter och kan således ej yttra någon åsigt om 
flertalet eller då frågan tages i stort. Obetingadt instämmer 
jag deremot i Prof. Fries’ åsigt, att Linné i denna fråga öfver- 
gick från yttersta högern till centern; och må det vara mig 
tillåtet att fullfölja den jemförelse. Prof. Fries anställer mel¬ 
lan 17:de århundradets förkämpar inom den descriptiva Bo¬ 
taniken. Jag skulle nemligen vilja säga, att i fråga om art¬ 
begreppet Prof. E. Fries inom den Svenska Floran representerar 
venstern, såsom ungdomens och framåtskyndandets banérförare, 
med ynglingens glöd äfven under de hvita lockarne; Dr. C. 
Hartman S:r centern, det lugna jemnmodets man, och Prof. 
