77 
fullständiga herbarii-exemplar. D:r Focke liar seder¬ 
mera identifierat den med Ii. pyramidalis och jag har 
under min resa i Danmark sistl. sommar fått denna 
åsigt bekräftad. 
37. Ii. Wahlbergii Arrhen. (Ii. corylifolius * 
Wahlberyii). 
N:r 37—52 utgöra enligt min artbegränsning 
underarter och varieteter af en och samma art, näm¬ 
ligen Smith’s Ii. corylifolius. Visserligen kunna dessa 
former inom smärre geografiska områden förefalla 
ganska konstanta och väl begränsade, samt till och 
med vid odling bibehålla sina karakterer (äfven indi- 
viduela olikheter kunna, som bekant, öfvergå på af- 
kominan). Och för den, som utan att ega någon 
närmare kännedom om denna arts skaplynne jemför 
med hvarandra de här lemnade formerna, skola de 
utan tvifvel förefalla som väl karakteriserade och väl 
begränsade artej*. Men helt annorlunda ter sig denna 
fråga, när man studerar hithörande former i naturen 
och inom vidsträcktare geografiska områden. Då jag 
i mitt ofta åberopade arbete utförligare motiverat mina 
åsigter, anser jag mig emellertid här icke böra ingå 
i en närmare utredning af hithörande formers värde 
och betydelse. Jag vill der för inskränka mig till att 
anföra ett yttrande af en bland de mest skarpsynte 
och intelligente rubologer i England, nämligen M:r 
J. B. Warren. Hans yttrande (i Journ. of Bot. 
1870, pag. 2) gäller artskilnaden mellan JR. corylifolius 
och ccesius , hvilka sinsemellan är o skarpare åtskilda 
än formerna af JR. corylifolius. ”Nothing”, så yttrar 
han, ”can look more distinct than a nicely dried, fully 
grown, well-selected panicle and stem of JR. ccesius 
in a little neat herbarium; here is surely firm ground 
at last. Why, we should know it again in a hundred. 
So you would, some R. ccesius , but have you ever 
examined that troublesome conterminous group — that 
mass of chaos forms which te names dumetorum , nemo- 
v 
