Om arbetsfördelningen hos s. k. skuggblad. 
Af Axel Vinge. 
Skuggbladens stora olikhet med solbladen i ana¬ 
tomiskt afseende påpekades först af E. Stahl (Bot. Zei¬ 
tung 1880) i sammanhang med en redogörelse för de 
af honom m. fl. iakttagna rörelsefenomenen hos kloro- 
fyllkropparne i svampparenkymets celler. Han fram¬ 
höll här, att under det att solbladen utmärkas af den 
vanliga bifaciala bladbyggnaden med pallisadparenkym 
på den öfre och svampparenkym på den undre blad¬ 
sidan, består skuggbladens hela grundväfnad af paral¬ 
lelt med bladytan sträckta svampparenkymceller (a. st. 
sid. 871). Ju mera en växt är utsatt för det direkta 
solljuset, desto mera är pallisadparenkymet öfvervä- 
gande i bladet, och ju mera exklusivt skuggväxt den 
i fråga varande växten är, desto mer förherskande 
är svampparenkymet. 
Ingen växtklass består väl så genomgående af 
skuggväxter som ormbunkarne. Vid en hastig blick 
på den anatomiska byggnaden af dessas blad mötes 
man derför ock af en mycket stor enformighet. Se 
vi nemligen bort från några mera afvikande fall af 
bladbyggnad, såsom fullt bifacial hos Nephobolus Lin¬ 
gua, armpallisadceller hos Dedynochlæna-arter, Pteris 
rotundifolia och några andra, en ovanligt tät väfnad 
hos Polypodium ireoides, en i hög grad lakunös hos 
vissa Adiantumarter j ernte åtskilliga andra egendom¬ 
liga typer hos vissa ormbunkar med tjockare blad, 
så finna vi hos de allra flesta ormbunkar tunnare 
blad med den för skuggbladen karakteristiska meso- 
fyllbyggnaden skarpt urpreglad: svampparenkymet är 
ej blott förherskande, utan vanligen saknas fullkom¬ 
ligt pallisadparenkym. 
Bot. Notis. 1886. 
7 
