gens märkvärdiga natur är nu tydligt utpräglad. Bergväggarne 
resa sig fullkomligt lodrätt å ömse sidor till en höjd af 13 —16 
meter, lemnande mellan sig en gång af ungefär 14 meters bredd. 
Bottnen betäckes af talrika, ofta kolossala, nedrasade stenblock och 
väldiga multnade stammar samt deremellan af en på mylla och 
förvittringsprodukter rik jord. I midten porlar en liten bäck, som 
der och hvar bildar små sanka fläckar. Här och på bergssidorna, 
som på sina ställen bevattnas af nedsipprande rännilar, frodas en 
' 
mångfald växtformer, af hvilka föredr. uppräknade de mera märk¬ 
liga och karakteristiska fanerogamernå, nämligen 'Lactuca muralis, 
Viburnum Opulus , Lonicera xylosteum, Lathrcea Squaw aria, Actœa 
spicata , Tilia parvifolia, Circœa alpina, Sorbus Aucuparia, Orobus 
vernus , Corylus Avellana, Salix caprea , Convallaria Polygonatum, 
Festuca silvatica, Calamagrostis arundinacea och Milium effusum. 
Af dessa torde Lathrcea, Tilia, Corylus och Festuca silvatica vara 
att hänföra till ekfloran, de öfriga till den af denna undanträngda 
subglacialfloran. Nu har denna ekvegetation, som säkerligen en 
gång beherskat hela Gropdalen, här i klyftans ena del, der de för 
densamma gynsammaste förhållandena råda, funnit en någorlunda 
trygg fristad. Den måste dock fortfarande kämpa om herraväldet 
med andra växter, framför allt granen, hvitmossan och skogsröret 
(farlig genom sin starka skottbildning). 
Till sist meddelade föredr. något om Gropdalens kryptogam- 
flora. Bland ormbunkarne märktes Polypodium Dryopteris och 
Phegopteris, Polystichum spinulosuui * dilatatum, Woodsia ilvensis 
och Struthiopteris germanica, bland mossorna Hypnum molluscum 
oeh Ulota intermedia Sch. samt bland lafvarne Thelotrema lepodi- 
num, som här har sin nordgräns i Sverige, Sticta pulmonacea och 
t 
Graphis, som ymnigt frodades på de gamla hasselstammarne. 
Societas pro Fauna et Flora fennica årsmöte 
den 13 maj. Stud. C. E. Boldt förevisade exem¬ 
plar af den för finska fioran nya Fumaria Vaillanti 
Lois tagna af honom vid Haga kungsgård på Aland, 
der den förekom ymnigt på en åker tillsammans med 
F. officinalis L. 
D:r Wainio redogjorde för artkaraktererna hos 
Cladina alpestris (L.), hvilken han funnit vara speci¬ 
fikt skild från Cl. sylvatica, bland annat genom sina 
