152 
åter endast når en högst obetydlig utveckling, synes 
det vara påtagligt att det hufvudsakligen är den pri¬ 
mära barken som bos dessa växter fått den skyd¬ 
dande rolen åt sig anvisad. Naturligtvis bör så väl 
epidermis som, fastän i mindre grad, äfven hårdba- 
stets utveckling här vid lag tagas i betraktande, ty 
båda hunna de bidraga till att lemna det nödiga skyddet 
åt kambiet — hvilket det ju i första rummet gäller 
att här värna — och sålunda göra behofvet af en 
starkt skyddande barkväfnad mindre känbart. 
Men äfven en annan omständighet talar för, att 
barken hos våra löfträd tjenstgör som skyddande väf- 
nad. Professor Pr. Areschoug har i sina tvenne ar¬ 
beten ”Växtanatomiskä undersökningar I, II.” (Act. 
Un. Lund. t. IV, 1867, t. VII, 1870) .ådagalagt, att 
så väl mesofyllet i egentliga blad som äfven den väf- 
nad, h var af knoppfällen bestå, till fullo motsvarar den 
primära barken i stammen; men då det dessutom af 
nämda undersökningar framgår, att denna väfnad i 
de egentliga bladen mest differentieras, så att den här 
till utseendet vida skiljer sig från den primära barken 
i stammen — en olikhet som betingas af den speciela 
uppgift, den i bladen får att fylla — men der emot 
i knoppfjällen i allt väsendtligt bibehåller samma ut¬ 
seende som i stammen, tyckes väl denna likhet i bygg¬ 
nad tala för, att äfven i fråga om barkens och knopp¬ 
fjällens funktion en viss öfverensstämmelse här råder, 
om ock den förra ej i lika hög grad som de senare 
besitter en skyddande förmåga. 
Slutligen kan ännu ett tredje sakförhållande an¬ 
föras till stöd för ofvannämda uppfattning af den pri¬ 
mära barkens uppgift hos våra löfträd. Då nemligen 
mesofyllet i de egentliga bladen får en liknande funk¬ 
tion, bibehåller det (anf. arb. II pag. 45) -barkväf- 
nadens karakterer. Med ett ord, allt tyder på att 
barkens byggnad i stammen är lämplig för en skyd¬ 
dande funktion. 
