155 
skap att hos vissa växter fungera som mekanisk väf- 
nad omöjliggör dess uppträdande äfven som skyddande. 
Att de luftfylda intercellularrummen verkligen skydda 
mot kölden, derför behöfves det väl ej framdragas 
några särskilda bevis. Ett tillgodogörande af denna 
luftens skyddande förmåga finna vi ju ofta i det dag¬ 
liga lifvet, och den beror naturligen på luftens egen¬ 
skap af dålig värmeledare. 
Intercellularrummen i innerbarken förete, vissa 
intressanta formolikheter, som emellertid här må för¬ 
bigås, emedan en redogörelse derför skulle allt för 
mycket inkräkta på utrymmet och den dessutom kan 
anses falla utom ändamålet med detta lilla medde¬ 
lande. 
Hvad cell väggar nes tjenlighet som skyddsmedel 
beträffar, så är deras betydelse härutinnan allmänt 
erkänd. Jag behöfver blott hänvisa till, hvad ofvaii 
blifvit sagdt om den kollenkymatiska ytterbarken. 
Men oafsedt det direkta skydd, denna väfnad ger, 
torde den äfven på ett så att säga mera medelbart 
sätt verka skyddande, derigenom att den förstärker 
den begränsning, genom hvilken de luftförande inter¬ 
cellularrummen måste för att blifva skyddande afstän- 
gas från det omgifvande mediet. 
Cellinnehållet i barken utgör es under vintern 
hufvudsakligen af stärkelse och klorofyll, hvarförutom 
hos några undersökta arter äfven talrika kristallkört¬ 
lar uppträda. Dessutom har jag hos andra i barkens 
yttersta cellrader funnit ett färgadt innehåll. Om 
detta är af någon betydelse för lösandet af bar¬ 
kens skyddande uppgift, kan jag ej afgöra. Frän- 
sedt huruvida detta är förhållandet eller ej, torde 
emellertid understundom cellinnehåll af annan beskaf¬ 
fenhet hafva skyddande egenskaper. I innerbarken 
hos flera undersökta arter, t. ex. Ulmus, Tilia m. fl. 
finnas stora tunnväggiga slemförande celler eller kavi¬ 
teter. Det torde i allmänhet vara svårt att direkt 
