Ep. väg:s tjocklek 
Ep. cellernas höjd 
i allmänhet i medeltal 
De delade bladen O.oio—0,oi2 m.ra. 0,03o—0,o32 m.m. 
De flikiga bladen 0,oo8 — 0,oio „ 0,o3o—0,06o „ 0,o43 m.m. 
De tandade bladen 0,oo4—0,oo6 „ 0,024 — 0,044 „ 0,037 „ 
Hos de flikiga och tandade bladen är 3 r tan på bladens öfversida 
vågig, derigenom att vissa celler äro mycket höga, andra låga. Uti 
insänkningarne hafva klyföppningarne sin plats. Vågigheten är star¬ 
kare hos de flikiga än hos de tandade bladen. 
Klyföppningarne äro hos alla bladen belägna vid epidermis- 
cellernas inre vägg, och, då dessa böja sig något öfver klyföppnin¬ 
garne, bildas en vttre och en inre andhåla. Hos de delade bladen 
är den yttre andhålan djupare och mynningen utåt mindre vid än 
hos de öfriga bladen. De flikiga bladens yttre andhåla blir grun¬ 
dare, enär epidermiscellerna här äro mycket låga; mynningen utåt 
deremot större. De tandade bladens yttre andhåla är minst och 
dess yttre mynning störst, Föredr. visade, hurusom den olika blad¬ 
formen och olikheterna i epidermisväfnadens och klyföppningsappa- 
ratens struktur äro att tolka i sammanhang med bladens olika ex¬ 
position och transspiration. 
Assimilationsväfnaden hos de delade bladen är ungefär lika väl 
utbildad rundt omkring hela bladet. Hos de flikiga bladen åter 
synes merendels tydligt en skilnad mellan öfre och undre sidan. 
Undersidans celler äro nämligen vanligen kortare och mindre tätt 
sammanträngda. De tandade bladens assimilationsceller stå i all- 
mänhet mindre tätt och äro mindre rikligt klorofyllförande ; vidåre 
är skilnaden mellan öfver- och undersidan tydligare, då undersidans 
klorofyllförande väfnad mycket närmar sig den hos blad i allmän¬ 
het vanliga svampparenchymväfnaden. 
Hos de flikiga och tandade bladen finnes en tydligt utbildad 
s. k. uppsamlingsväfnad, hvilken utgöres af tunnväggiga, sparsamt 
klorofyllförande celler, som sträcka sig från pallisadcellerna mot 
parenchymslidan. Dessa celler äro starkare differentierade hos de 
tandade än hos de flikiga bladen, hvilket tydligen är beroende af 
den olika bladformen. 
De mekaniska väfnaderna äro spridda i mesofyllet. Igenom 
pallisadväfnaden från epidermis till den inre grundväfnaden sträcka 
sig långsträckta stereidceller, som ofta äro s-formigt böjda och all¬ 
tid hafva tjocka väggar. Dessas uppgift är utan tvifvel att stödja 
den mekaniskt svaga klorofyllväfnaden. Sådana celler äro talrikare 
