« ‘ ’ *r, v. 
r : • _ ' 
■> 
. < 
178 
1 / 
komna bladen fimnos sporhopar, der sporerna hade 
långa fastsittande skaft, och der de hade grott redan 
tidigt på sommaren, ty de flesta voro tomma och hade 
tydliga groddhål, och åtskilliga hade ännu större eller 
mindre bitar af promyceliet fastsittande i dessa grodd- 
hål. Dylika sporhopar voro ganska sparsamma ijem- 
förelse med de andra, hvilkas sporer bildade ett lätt 
borthvirflande stoft. Till färgen voro de fastsittande 
sporerna ljusare än de andra. 
Utom föreg. blefvo följande arter under föredra¬ 
gets lopp utförligare omnämda: 
Per ono spor a alpina n. sp. 
Står närmast P. pygmæa , men är till alla delar 
mindre. Konidiebärarne är o glesa, hvita, i spetsen van¬ 
ligen tredelade. Sidogrenarne. (af första ordningen) 
sitta tätt intill hvarandra och intill spetsen; de äro 
äfven ganska korta, så att den nedersta och längsta 
ej är mer än 12—25 p lång från det ställe der den 
utgår till de yttersta smågrenarnes spets. Hvarje 
gren bär ett teml. stort antal (6—8) på ungefär samma 
höjd sittande smågrenar, hvilka äro ganska korta och 
smala, 5—7 p långa och 1,5—2 p breda. Konidier 
äggrunda eller elliptiska 18-—23 a långa 13—16 p 
breda, i spetsen försedda med en liten papill. Oospo- 
rerna runda med glatt membran, 30—40 p i diameter. 
Hos P. pygmæa är den nedersta sidogrenen 24-— 
64 p, vanligen öfver 30 p lång; smågrenar ne äro 
färre till antalet, 7—14 p långa och 2,5—3,5 p breda; 
konidier na äro 22—30 a långa och 18—23 u 
breda. 
Q 
Vid Are i Jemtland på Thalictrum alpinum. 
Puccinia rliytismoides n. sp. 
Står nära P. Anemones Virginianæ. Bildar på 
bladens undersida rundade svarta eller svartbruna 
något hvälfda fläckar, uppträder ofta på bladskaften 
