217 
den vid fuktighet som denna, tvärtom synes den trif- 
vas äfven på rätt torra lokaler. Med triandra delar 
daphnoides deremot egenskapen af ett ovanligt ringa 
utprägladt variationsbegär. 
Såsom visserligen allmänna men genom sitt spridda 
växesätt vanligen ej förlänande någon särskild karak¬ 
ter åt Horan torde man kunna beteckna S. pent andra L., 
S. caprea L., S. cinerea L., S. aurita L. och S. repens L. 
S. pentandra förekommer i enstaka ex. hela vä¬ 
gen uppåt elfven, ingenstädes i mängd; den varierar 
rätt betydligt i anseende till bladens form och stor¬ 
lek (de flesta af Anderssons former iakttogos). S. cap¬ 
rea öfverensstämmer med för eg. till förekomstsättet. 
S. cinerea och S. aurita äro allmännare utan att dock 
någonstädes uppträda massvis; alla tre variera i hög¬ 
sta grad och förbindas inbördes genom en mängd 
mellanformer. S. repens är den sparsammast förekom¬ 
mande inom denna grupp; liksom S. caprea synes den 
trifvas mindre väl i lösa, fuktiga elfsanden. 
De återstående 5 arterna S. fr agilis L., S. vimi¬ 
nalis L., S. Lapponum L., S. depressa L. och S. phy- 
licifolia L. bilda en tredje grupp, som kan sägas vara 
utan betydelse för florans allmänna utseende. De två 
förstnämnda observerades endast å några få ställen 
kring elfvens nedre lopp och voro der med all sanno¬ 
likhet planterade. S. lapponum anträffades sydligast 
vid Ransäter i form af ett par ytterst småväxta bu¬ 
skar. För öfrigt sågs den vid Edebäck i Dåda samt 
flerestädes i Ny och Dalby sn:r. Vid Slättne i Dalby 
hybridiserade den med aurita. S. depressa synes sak¬ 
nas längs elfvens nedre lopp; vid Ransäter, der föredr. 
fann de första exempl., växte den sparsamt, men blef 
sedan allmännare längre uppåt. S. phylicifolia är 
mycket sällsynt; föredr. fann den endast å ett ställe, 
neml. vid Osebol i Ny s:n*). Den är emellertid uppgif- 
*) Här är äfven S. glauca L. anträffad -, föredr. lyckades emel¬ 
lertid ej finna den. 
