94 
der sakna blommor. Hvad skogsträden å ömse sidor om de 
branta, djupt klufna stränderna erbjuda, undandrager sig mer- 
ändels vandrarens blickar, så ofta de affallna, omkringslrödda 
blommorna icke fästa hans upmärksamhel och formå honom 
att fälla de smalare slammarne. Ofta draga sig festoner af Bnu- 
hinier och B ig no nier i de underbaraste skepnader öfver hans 
våta stig och sammanbinda träden på båda stränderna med si¬ 
na högt i luften sväfvande bryggor. Dock blir bäckens bädd 
icke alltid så lätt att bevandra, ty ju längre ulföre och ju mer 
bergväggen sänker sig, ju ömnigare blifva stenblocken och de 
tvära branterna, som vinlerfioden vållat och som icke utan svå¬ 
righet kunna kringgås.. Men just der möter man de trädstora 
Orm bunk ar nes herrliga former i den yppigaste vegetation; 
ty ej sällan lyfta sig deras slammar tio till tolf alnar öfver den 
oändligt fruktbara marken. Vid första anblicken af dessa i san- 
s _ 
ning kungliga vexter, känner sig botanisten genomträngd af en 
förut icke spord entusiasm, ty sjelfva Palmerna göra icke på 
den nyss ankomne Europeen ett dylikt intryck; förmodligen e- 
medan han vid'annalkandet till kusterna redan på långt håll 
med kikaren och sedan så småningom gör sig med dem bekant, 
då Ormbunklräden i sina mindre tillgängliga bostäder på en 
gång öfverraska honom *). Omkring Cuchero äro de trädlika 
Ormbunjiarne utomordentligt ömniga och beslå af liera arter,af 
hvilka några äro beväpnade med fruktansvärda, ehuru korta, 
taggar, som förorsaka smärtsamma skråmor, då man mer ned- 
halkande än gående utför de branta hällarna, råkar in bland 
de lältstående slammarne. — Längre ulföre blef trädvegetationen 
kraftigare, men strömbädden allt svårare, tills en tvärt öfver 
/ 
löpande dam af nedrasade klippstycken hindrade vidare fram¬ 
trängande. Genom en grolllik kanal, som bäcken under regnti¬ 
den ulgräfl i den hårda stenens lösare mellanhvarf och som var 
*) Ovanan att tänka sig de i Europa små oeti oansenliga vexterna 
såsom höga träd, då man snarare med öfverdrift i inbillningen må¬ 
lar sig palmerna, trädens furstar, som Linné kallar dem, bidrager 
väl äfven härtill. Öfvers. anm. 
