L18 
spridda strån liksom säd på en åker, vexande ingen frändskap eller 
likhet synes ega med de 2 föregående, då den vexer spridd med 
krypande rotskott och ofta har stoloner, så är den i sjelfva ver¬ 
ket C. cæspitosa närmast och en medelform imellan denna och 
C. vulgaris hvilken den ofta så liknar, att man måste taga de 
kölade bladen till hjelp för alt åtskilja dem, helst de ofta af 
samma utseende förekomma tillhopa ; ty ehuru de slitne bladslidor- „ 
ne vanligen visa en och annan fri fibrill, försvinner den stun¬ 
dom alldeles på torrare lokal. Imellerlid hafva dessa blott yt¬ 
tre likhet, ingen inre frändskap. I sednare afseendet står C. 
turfosa onekligen C. cæspitosa närmast; men från båda de 
föregående skiljes den lätt, utan afseende på vextsältet, hvarom 
nedanföre, genom alla sina alltid smala rännformiga slyfva up- 
rätla (nästan trekantiga) aldrig gulnande blad, hvilkas kant åt- 
minstone pa bladskottens hos de båda föregående är bred; ge¬ 
nom sitt smala dock alltid styft uprätla, sega (ej sköra) strå, 
som nedtill omgifves af ett helt knippe utbildade quarsitlan- 
de blad! nedom hvilket strået (nemligen nedsänkt i dyn och 
våta mossan) blir trindt och bart utan bladlösa slidor; genom 
bladiga skärm vanligen af stråets höjd; alltid styft uprätla gra¬ 
cila ax (då föregående arters ax gracilescera bli de alltid laxa), 
spridda, tilltryckta, qvarsitlande (ej affallande) frukter, som på inre 
sidan äro plattade, på yttre omärkligt nerviga, släta, ehuru torkade 
stundom med sporr till åsar. Utseendet är ulomdess så afvikande från 
båda föregående, alt man vanligen sist jemlör den med dem. 
Axfjällen likna C. cerspilosæ, och till dess nämnde kärrvarielet 
närmar den sig så i axens utseende och frukternas form, att först 
fråga upstod om dessas förening. — Hvad slutligen dess sken¬ 
bart afvikande vexlsäll i spridda knippen beträffar, så synes det 
rättast vara alt tolka som en i den lösa men af otaliga sega 
starrötler genomdragna mossjorden uplöst tufva; ty då den vexer 
på fastare gräsgrund blir den tydligen lufvig, med trekantig bas 
på de enskildla knippena, hvarigenom släglskapen med de före¬ 
gående är uppenbar. Och i den mån den blir lufvig blir fibril- 
losileten hos vaginerna mera märkbar då den hos den glesare 
vexande är otydlig och på enstaka stånd blir omärklig. Fibril- 
