139 
fanns, då min bok skrefs, verkeligen Ivifvcl, såsom snart kom¬ 
mer alt visas, ehuru ringa och Ialt undanröjda de af en större 
forskare än må anses. Då jag, hvilket ej torde förnekas, i det 
närmasle sett så många af de i min Flora upptagna vexler vildt ' 
' vexande, som Hes., lorde påminnelsen om Kunlh icke röra mig. 
Månne för öfrigt Res. sjelf all lid så lyckligt lofverat förbi of- 
vannämnda klippor, särdeles del positivas? *) Då Res. nö¬ 
jer sig med Kochs ursägt, alt denne förändrar så litet som möj¬ 
ligt, bör han vara fullt ut så belåten med milt handlingssätt i 
följd af bokens i förorden angifna plan ocb ändamål, i händelse 
han velat "försätta sig i min idékrets;" — och om med det 
progressiva menas antagandet af nyare åsigter och arter, 
lorde de 4 upplagorna, jemnförelsevis med den vidsträckta s. k. 
Tyska Floran, visa en lika stor progression som den berömde 
Kochs arbeten. Till och med nämnandet af Pclamogeton hade, 
i stället för att gifva anledning till klander, bort påminna Res. 
\ ' 
huru villigt jag, med öfvergifvande af egna äldre åsigter, anta¬ 
git hans, då sannolika skäl blifvit anförda; och hvad gissnin¬ 
gen om P. marinus angår, hade äfven den utgått, om Prof. 
i 
Fries nöjaktigt förklarat den märkliga olikheten i Linnés dia¬ 
gnoser, som beskrifva P. pectinatus : foliis setaceis och P,.ma¬ 
rinus : fot. linearibus , hvilket hos Linné antyder smalare 
och bredare blad och gifvit mig och Wahlenberg anledning 
att <anse P. Zosteraceus för Linnés P. marinus **). Då Res. 
sjelf någongång öfvergår lill andras åsigter, sker det väl med 
föga mindre invändningar. — En annan förebråelse mot Svenska 
författare i allmänhet gör Res. här och på andra ställen, derföre 
att de ej erkänna, det vill väl säga icke hufvudsakligen, eller 
endast, följa inländsk auktoritet; iugenling vore för underord¬ 
nade beqvämare än uppfyllandet af denna önskan, äfvensom det¬ 
ta säkerligen skulle vara angenämt för dessa auktorileter, af 
hvilka, om den icke-progressive Wahlenberg undantages, knapt 
*) Troligen förekommer hos ingen förf. så ofta uttrycken omnino , 
prorsus , absolutej utropstecknet (!) m. m. 
- **) Nyssnämnde förf. gör i Fl. Su. ed. 2 alldeles intet afseende 
på Prof. Fries’ bestämmande af Linnés P. marinus i Nov. 2. 
