140 
mer än en, uu lefvande och verkande återstår; men då dessa 
hvarken äro tillräckliga, eller ens i al li visat sig ofelbara, och 
utländningarnc.s rådfrågande således blir nödvändigt, bänder ej 
så sällan, atl de berömdaste af dessa finnas af olika mening 
med våra egna, och hvad måsle då inträffa annat än att man 
företrädesvis anlager det som mest instämmer mefl ens egen 
erfarenhet? Så har Res. sjelf handlat, då han antagit de p. 3 
såsom exempel anförda, för det mesta förut af ulländningar be¬ 
stämda, vexlarter. Hvad dessa i øfrigt angår, äro de alla, på 
ett eller annat sätt, äfven i min bok upptagna; nybegynnai:en 
går således icke miste om deras kännedom, hvilket för mig är 
hufvudsak, och jag tviflar af flera skäl lika litet som Res. 
att ju dess åsigt, äfven i boken öfverallt i synonymien, utan 
minsta klander, angifven, af dem, på hvilkas omdöme Res. sät¬ 
ter något värde, blifver antagen; ett antagande, som bör gifva 
desto större tillfredsställelse, ju mera det grundas på kritisk 
undersökning, sådan den endast kan blifva genom granskning af 
de stridiga punkterna. — Beskyllningen i slutet af pag. 3 och 
början af p. 4, rörande ”lättsinnigt underkännande af andras 
uppgifter, deras ställande i falsk dager, egenkärlek, lyst lill- 
egnande” *) m. m. är Res. skyldig all dokumentera, särdeles 
*) Om härmed menas af karakterer m. ni. ”hvarpå ej kan tviflas,” 
torde kunna visas att Res. sjelf följer samma praxis, d. v. s. från 
föregående förf. antager dem hviika finnas goda och pålitliga* Om 
ett dylikt tillegnande icke finge ega rum, kunde ju knapt någon 
förut beskrifven vext diagnosticeras! Och om Res. k sina diagnoser 
anför något förut sagdtk är det derföre alltid något tillegnadt? 
Kan det ej hända att flere kunna se detsamma, utan att veta af 
hvarandra? Och så i mer än ett afseende. Hvad ställandet i falsk 
dager m. m. angår, händer detta lätt mot bästa vilja, då en förf. 
ofta sjelf förändrar mening; hvad han ”nu” menar, är ej alltid 
lätt att veta. T. _ ex. Jasione perennis nämnes sist af Pr. Fries i 
Bot. Not. 1840, med tvifvel om dess arträttighet, ingalunda soni 
bestämd variation, och detta tvifvel grundar sig nu endast derpå 
att den hos oss förekommer så sparsamt. Att jag ratt och slätt 
citerat J. perennis Fries, är väl tillbörligt, då den så finnes upp¬ 
förd i Novitiæ; jag har förut blifvit (i bref) klandrad att jag ej 
