I 
150 
handlat E, palustre och alpinum kollektivt, såsom Leslämdt 
och troligen alltid ålskiljda af den öfverallt eller 2sidigl håri¬ 
ga stjelken *). 
24. Polygona . Hvad P. minus angår, antager jag villigt 
rättelsen att föra de i H. N. f. 4, N:r 15 gifna ex. till Persi - 
caria, ehuru de till habitus vida mer öfverensstämma med P. 
mite , hvartill den enl. Mant. är en transitus. — Anm. rörande 
P . incanum måste angå namnet, då de i Floran gifna karak- 
*) Såsom en syndabekännelse må nämnas att jag på det stora Nor- 
fjællet i Norge detta år (1844) icke kunde erhålla några gränser 
mellan E. origanifolium och alpinum , så framt den sednare ej 
kan få tumsbreda, fullkomligt äggrunda, spetsiga blad och halftums 
vida, violetta blommor. De, som skilja dessa som arter, kunna 
dock derföre hafva rätt, om man utgår från extremerna, och sedan 
rangerar formerna så godt man kan 5 — men klandret på dem som 
förena dylika vexter, särdeles i ett arbete för Nybegynnare, synes 
mindre rättvist. Dessa båda^ arter hafva karakt, af caule bifariam 
pubescente gemensam, härmed ”absolute” skiljda från E. palustre 
och alla andra. Månne ej detta här betyder lika mycket som ra¬ 
dix subbulbosa hos Juncus supinus, hvilken egenskap troligen är 
hufvudgrunden för dennes förening med J. s. d. nigri t ellus? Dessa 
båda arter uro dock så vida bättre att de hafva positiva skilje¬ 
märken, hvilka de förra sakna. — Här må ett p^r ord anföras i 
anledning af Mag. Andersons afhandling om Epilobia i Bot. Not. 
1844. l:mo är min Ep. alpinum Prof. Fries’ E. origanifolium 
var. minus Mant. 2 eller E. alpinum B. i Herb. Norm. f. 5; till¬ 
hör således icke Fries’ sednare alpinum. Hvilkendera Linnés, 
eller den ursprungliga alpinum tillhör, blir väl så mycket svårare 
att afgöra, som de minsta formerna just äro de, som i sjelfva na¬ 
turen förena de båda arterna. Att någon ”sammanblandning” här 
skulle skett, kan jag således icke inse, så framt icke detta ord 
skall betyda kollektiv. 2:do att min /? (icke /) nutans uf E. palu- 
tre uteslutande är H:r Andersons E. lineare, var lätt att döma 
af namn, diagnos och vexttrakt, hvarom ock H:r A. sedermera va¬ 
rit i tillfälle att öfvertyga sig. — 3:o är namnet alsinifolium 
icke något misstag, såsom på en tid allmännare antaget efter Vil- 
lars, än Lamarcks origanifolium; som varietetsnamn antogs det, 
såsom mera upplysande än det älde majus IVg., redan i 2:dra Ed. 
Ep. alsinifol. Fr. var ett skriffel, redan före H:r Andersons af¬ 
handling rättadt i Bot. Not; 1844 p. 107. 
