159 
fr ii k l sk aften hos den gulblommiga aro lillbakaböjda, då den röd¬ 
blommiga har dem endast mer och mindre utslående. 
4 1. Corydaiis. Den motsägelse H:r Prof. här'anmärker 
kommer stundom af olika erfarenhet, då den ena botanisten är 
mer i tillfälle att i naturen se en vext, än den andre; oftast 
kommer del hos mig deraf alt jag för mi ti ändamål anser 
det definitiva bestämmandet af svå rsk i 1 jda arter mindre makt- 
påliggande, då bokens hufvudändamål är nybörjarens handledning 
till kännedomen af vexlernas namn. Jag respekterar ock gamla 
arter, ehuru jag kan antyda öfvergångar; mer misstänkta be¬ 
håller jag, då de för den examinerande hafva i ögat fallande 
karakterer, lemnande den djupare kritiken åt bolanislerne ex 
professo. — Hvad Corydales angår, är det ingen tvifvel under- 
kasladt att de ju påkalla en ännu strängare granskning i natu¬ 
ren än den skedda, då ännu nästan endast biologiska karakterer 
åberopas. Af en sådan motser jag en ännu större reduktion än 
jag gjort; sjelfva den så utmärkta geniculalionen hos C. solidce 
stift torde behöfva kontrolleras. Af pedicellernas längd kan 
ingen säker diagnos göras, hvilket är lätt att visa; racemus är 
både hos C . laxa och Lohelii nutans; således måste jag draga 
laxa till sistnämnda, så långe -jag erkänner den som art. Der 
C, fabacea vexer ensam, såsom vid Eskilstuna och Gefle, finnas 
inga tvätydiga former. Hvar och en som i Sverge ser C. Lo - 
\ 
befri ofta så stor som solida , skall finna namnet pumila förvil¬ 
lande, ännu mer i jemnförelse med fabacea. Alt jag anger det 
såsom yngre i släglet var ett misstag, föranledi af Sleudel, som. 
till C. Lobelii citerar Fumaria pumila (Host och) Reichen - 
bac/i , hvilken sednare, som först lärer infört namnet i Coryda- 
lisslägtet, jag derföre underlät att rådfråga. 
48. Ononides. I dessa har jag vid bestämningen och namn- 
gifuingeö följt mina svenske föregångare och hufvudsakligen 
Fries i Fl. Scan. der samma namn finnas och O. spinosa L. up- 
gifves för den allmännaste och ymnigaste i Skåne. Jag fann 
ingen annan i Skåne än O. repens , och skulle ovillkorligt för¬ 
enat båda, om jag ej denna gången, i brist af tillfälle till egna 
iakttagelser, nödgats följa en annans auktoritet. Imellerlid har 
