180 
res det slarka dånet af de utför fjällens sidor störtande vatten- 
o 
fallen, liknande vindstötarna af en fjerran rasande orkan. Ann- 
sjön uptager uti sig Ena-elfven och Handån (Handölan) med 
förenad mynning. Den förra upspringer på Sylarne, den sed- 
nare framvältrar med pilsnabb fart ur Helagsfjellens eviga snö¬ 
fält sina grunda böljor, understundom förstärkta af de små sor¬ 
lande bäckar, som från alla sidor nedhoppa utför branterna, 
och gifva den lysta naturen lif och ständig friskhet. Kort före 
sin förening med Ena-elfven bildar Handån de nyssnämnde, för 
sin höjd imponerande, vattenfallen, som från björkregionen ned- 
vräka sitt -vatten mot krossade klippor inom Barrträdens gräns. 
Nedanför detta vattenfall grenar sig ån i flera mindre armar, 
som omsluta några täcka holmar, bevexla med skuggrika alar. 
På högrai sidan om ' Hand-åns fall är Telgstensberget belä¬ 
get. — Bekant för sill Telgstensbrolt utgör delta berg början 
till den fjällsträckning, som under olika namn — såsom Bunar- 
fjell söder om Telgstensberget, och Smällhögarna söder om Bu- 
nar-fjcll — följer Handåns högra strand. I fonden höja sig 
Helagsslötarna, och nordvest om dem Syllopparne i sin bleka 
snödrägt. De sednare fjällen, som äro belägna på gränsen mel¬ 
lan de Ivänne Nordiska rikena, utgöra utgångspunkten för en 
annan fjällkedja på venslra stranden af Hand-ån. Denna kedja 
r» 
löper fram mot Annsjön och slutar med flera betydliga höjder, 
hvilka med ett gemensamt namn benämnas Snasahögen. Den dal, 
som begränsas af dessa bägge fjällslräckningar, benämnes Han- 
döls-dalen och ligger helt och hållet ofvan skogsregionen. 
Snasahögens redan vid foten höga belägenhet lemnar alle¬ 
nast rum för en obetydlig skogsregion, efter hvars genomvan¬ 
dring man möter en vidsträckt platå innan fjällets lopp vidta¬ 
ger. Denna platå, som utgör början af Handöls-dalen, beslår 
nästan helt och hållet af myror och kärr eller kärnar, mindre 
vattensamlingar i fjällens fördjupningar. Sidorna af Snäsahögens 
topp är öfversåjlad af oräkneliga klippstycken och stenar. 
Snasahögen slutar så väl i öster som vester med en bergs¬ 
ås, hvilkens rygg afsmalnar i en hvass kam. Den vestliga åsen 
är mer förlängd och kröker sig så, alt dess tvärbranta ända 
