67 
flerhöjdt spetsade, mjuka, nerviösa, helbräddade, rhomhiskl^ 
i basens hörn qvadratiskt-cellulösa; blommorna mycket tal-- 
rika, honblommorna utgående från hufvudstammen, han¬ 
blommorna från grenarne; perichætialbladen nästan omsli— 
dande, de inre smalt af långa, kort spetsade; kapseln tem- 
ligen kortskaftad, något lutande, äggrundt cylindrisk, gul¬ 
aktig, utan ring, med kägellikt, snedt sprotspetsadt lock och 
stor, strutlik mössa; yttre tandraden gulaktig, den inre med 
långa, temligen fasta tänder och korta,, ensamma eller par^ 
visa cilier. 
På Hamrafjellet och Funnesdalsberget, båda belägna 
i provinsen Herjedalen, är denna art uppläckt år 1836 
af Apolhekaren K. Fr. Thedenius, som ånyo insamlade 
den dersammaslädes pä sin botaniska resa 1842, och ny¬ 
ligen meddelat oss vackra exemplar deraf. (Den växer 
på trädrötter och nedre delen af gamla stammar, förtor¬ 
kade grenar o. s. v.) 
På den bifogade planchen framställes mossan, — som 
växer i täta, mjuka, rent gröna, nedplattade tufvor — så¬ 
väl i naturlig storlek, som förstorad. 
Stjelken omkring tumslång, krypande, mjuk, spar¬ 
samt rottrådig, oregelbundet delad, föga smågrenig (Pl. 
fig. 1 , 2 och 1 b). 
Bladen glesa, halftomfattande, dels bredt äggrundt 
lancettlika, dels från aflång basis bandlikt och flerböjdt 
spetsade (figg. 3—9], helbräddade, nerviösa, mjuka, byggda 
af olikformiga celler, nemligen af rbomboidiska i bladets 
medlersta och öfversla del, rhombiska i bladets kanter 
och qvadratiska i bladbasens sidor (figg- 3 a. och 5 b). 
Blommorna förekomma mycket ymnigt och detta af 
' båda könen; honblommorna merändels på sljelken, han¬ 
blommorna pä grenarne, mera sällan blandade (fig. 11); 
blombyHena temligen tjocka, tolfbladiga (fig. i2); moss- 
hanarne (antberidierna) aflånga, sparsamt försedda med 
parafyser, hvilka äro spensliga (fig. 13); honblommorna 
eller perichælierna spädare (fig. 14]; mosshonorna (arche- 
gonierna) med kort stift och talrikare samt gröfre para¬ 
fyser (fig. 15). 
Frukterna, som talrikt förekomma på stjelken och 
hufvudgrenarne, sitta ensamma (fig. 1 b). Ferichaetiet, som 
