85 
har då uppnålt sin lyp, så mycket som den kan göra 
detta, och de kännemärken, som den under delta till¬ 
stånd lemnar, måsle vara de minsl föränderliga, de mest 
bestämda. 
Då slägtbegreppei på sådant sätt begränsas, så vid¬ 
gas dess innehåll betydligt öfver dess vanliga i nutidens 
floror och i några fall — just de naturligaste — vilja 
slagte och familj nästan sammanfalla (t. ex. Synanthereæ, 
Labiatæ^ Cruciferæ^ Orchideæ^ Gramineæ m. fl.). Ett na¬ 
turligt begränsadt slägte är alltid i hög grad homogent 
lill sill innehåll, vida mera än familjen l. o. m. den allra 
naturligaste. Hos denna sistnämnda störa nemligen alltid 
de ingående slägt-euheterna homogeneiteten. 
Arten, ä andra sidan, är vanligen bäst utpräglad i 
de olikheter, som de lägre metamorfosgraderna hos växten 
framvisa, såsom stammens, örtbladens, skärmbladens o. s. v. 
förhållanden. Arten är sålunda vida mer än slägtet be¬ 
roende af yttre inflytelsers inverkan pä dess form, eme¬ 
dan artens karakteristik, hvarigenom den söndras från sina 
samarier, utvecklas enligt den inlagda speciella normen 
under ett tidigare, mindre fullkomligt stadium af växtens 
lif, och det är just under denna yngre period, som bild- 
nings-anlaget är minst mägtigt att beheriska främmande 
momenter, som kunna störa dess normala utvecklings 
gång. Härigenom uppkommer denna stora mängd af for¬ 
mer, som varit och är ett sä tacksamt fält för s. k. »lyc¬ 
kan» att bearbeta och indela helt dödt och mekaniskt i 
hvad de godtyckligt hedra med namn af arter; men hvilka 
former rätteligen kunna ordnas inom vissa, nästan parallela 
serier, hvardera med sin grundform, från hvilken de 
öfriga radiera. , 
Ofvanstående knapphändiga reflexioner bafva blifvit 
föranledde närmast genom några från vanliga förhållanden 
afvikande väitformer, som mött mig under mina exkur¬ 
sioner i min hemort (Walle härad i Westergöthland), och 
af hvilka det möjligen kan vara af något intresse att liar 
meddela ett par. 
