10 
13, Af Verbasca hafva vi trennc hybridilelrr, som aro 
så mycket märkvärdigare, som de aro de enda lilffÖrlUliga 
I 
hybriditeter svenska floran eger, (Alt Cirsium^decoloraltnn iv 
hybridilet anser Kocb problematiskt ocb då den nu blifvil fun¬ 
nen i trakter, der de förmente föräldrarne saknas, samt i Skå¬ 
ne är ganska ymnig, instämma vi deruti, Alt Geum inlerme- 
dium^ som vi förr upgifvit som bybrid', icke är dfel, är af Kocb 
salt utom Ivifvel, De öfrige som bybriditeler förr förmodade f, 
e. Lamium miermedium (allmännaste arten' i Skottland) qvar- 
slå endast som varnande exempel). Vi vilja icke inblanda nämn¬ 
de Verbasca bland de verkl.ga arterne, Verha&cum semini- 
grum innefallar V, nigro-l hapsus och F, nigrolhapsiformei 
dessa äro ej gqnoin tydliga karakterer dock genom be la utse¬ 
endet skilde från Thapso-nigriim ^ som är F, collinum Schrad., 
hvilken förklarade exemplaren af F. serninigrum för bastarder 
af Thapsus^ men antog F. collinum för egen art, 
14, Viola canina y. slricta Hn, är icke vår F. slricla , 
utan en verklig F. canina lucorum Reich,! Deremot bör den 
under F, pratensis från Vestergölland citerade till F. strida 
humilis^ 
15, Utom Ulmus ejffusa finner man från älsla lider skil¬ 
de en Vlmns campestris och en U, montana. Sedan Linné 
reducerat alla Europeiska Ulmi till en, ålerstäldes 6ch antogos 
dessa tre arter, men sedan man f, e, i England ökat dessa till 
sju och i Österrike till nio, drogo dessa de öfrige åter med sig i 
fördcrfvct. Jag bar icke bestridt deras förening, men har icke 
ansett mig böra följa den, utan efter framställande af ganska 
vigliga grunder yrkat deras nogare pröfning, ty det är alltid 
lättare alt kasta, livad man ej känner, i hög, än verkligen un¬ 
dersöka, Det gifvcs ncmligen två normala former» två suberö- 
sa former, två glattbladiga former, hvilka man ganska obetänksamt 
sammanslår; till hvarderaafde normale hör en suberös och en 
glallbladig. Vår U. montana har alltid sådana mogna frukter 
som figuren i Sv, Rot, l, 13 visar, endast outvexla synas de 
något inskurne, liksom bladen hinnakliga, men utvexte blifva dc 
alltid slyfva. Dr. Hart rn ans framställning förstår jag lika li- 
